Alna
![]() | Per a altres significats, vegeu «Alna (Maine)». |
Tipus | unitat de longitud ![]() |
---|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Ell.jpg/220px-Ell.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c1/Grandes_chroniques_Roland.jpg/220px-Grandes_chroniques_Roland.jpg)
Una alna era una mesura de longitud equivalent a dues colzades. Una colzada o colze era la distància qui hi ha entre el colze i la punta del dit mig de la mà. Es subdividia en 4 pams.
Fou utilitzada a la Catalunya Vella i després a partir del segle XIII al regne de València. S'utilitzava sobretot per mesurar teixits a Lleida, la Seu d'Urgell i a Cervera.
Confusió entre “alna” i “ulna”
Hi havia una antiga unitat de mesura anomenada “ulna” molt semblant al “cubitus” (colze). Hi ha diversos termes derivats que corresponen a unitats de mesura basades en el concepte anterior. Que podrien anomenar-se “ulnes” o “alnes de mitja vara”:
- ell (anglès)
- allen (danès)
- elle (alemany)
- aln (suec)...
L'”aune” francesa i l'alna valenciana podrien anomenar-se “alnes de dues ulnes” o “alnes de vara”.
Ell
Un ell (del proto-germànic * alinō, equivalent al llatí ulna) [1]és una Unitat de mesura del nord-oest d'Europa, que s'entén originalment com un colze (la longitud combinada de l'avantbraç i la mà estesa). La paraula significa literalment "braç", i sobreviu en la paraula moderna anglesa "elbow" (arm-bend). L'ús posterior al segle xix es refereix a diverses unitats més llargues,[2][3] algunes de les quals es creu que deriven d'una "doble ell".[4][5]
Un ellwand era una barra d’un ell de longitud que s’utilitzava per a la mesura oficial. Eduard I d'Anglaterra va exigir que totes les ciutats en tinguessin una. A Escòcia, el cinturó d'Orió va ser anomenat "el rei Ellwand".[6][7] Una peça de ferro es conserva a l'entrada de l'església de Stånga a l'illa sueca de Gotland, cosa que indica el paper que van tenir les esglésies rurals en la difusió de mesures uniformes.[8]
Existien diverses formes nacionals, amb diferents longituds, incloent el ell escocès (≈37 polzades o 94 centimetres), l'ell flamenc (≈27 in o 68.6 cm), el francès (≈54 in o 137.2 cm),[9] l'ell polonès (≈31 in o 78.7 cm), l'alen danès (24 polzades daneses o 62,7708 cm), l'alen suec (2 peus suecs ≈59 cm) i l'ell alemany, de diferents longituds a Frankfurt (54,7 cm), Colònia, Leipzig (Saxònia) o Hamburg.
Mesures absolutes
Segons : Real Orden de 9 de diciembre de 1852, por la que se determinan las tablas de correspondencia recíproca entre las pesas y medidas métricas y las actualmente en uso (Diccionario jurídico-administrativo. Madrid,1858)[10]
Nom unitat | Longitud (mm) | Notes |
---|---|---|
Vara de Burgos | 835,905 | -- |
Vara de Toledo | 837 | ? |
Alna de València | 906 | -- |
Yard | 914,4 | -- |
“Aune” de París | 1188,4 | -- |
Documents
L'alna fou una unitat de mesura molt important i amb una història complicada. La consulta directa d'alguns documents hauria de facilitar la comprensió del tema.
- 1150. A la Cançó de Rotllan s'esmenta l'alna (“alne”) un parell de cops, amb el sentit clar d'una unitat de mesura de la longitud.[11]
- 1238. Conquesta de València. Jaume el Conqueridor determina l'alna de València, i la fa igual a l'alna de Lleida.[12][13][14][15][16]
- 1248. Vara de Toledo de mida indeterminada.[17]
- 1260. Portaferrissa, en aquesta porta Jaume I va fixar una barra de ferro que era el patró de la "cana" i servia per a contrastar les canes de mesura particulars.[18][19]
- 1261. Alfons X el Savi. Imposa la vara de Toledo, igual a l'alna de València: “E todos los pannos tan bien de lana cuemo de lino, e qualesquier otros que se an de medir por vara, mídanlos por esta vara que vos enviamos”.[17]
- 1278. Costums de Lleida (Consuetudinis Ilerdenses).[20]
« | “ De alnis: Similiter alnae debent probari cum alna ferrea, quae est posita in arcu tabularum”. “De les alnes: De manera semblant, les alnes cal comprovar-les amb l'alna de ferro que està guardada a la caixa de les taules”. | » |
— Viage literario a las iglesias de España . Jaime Villanueva. Vol. 16. Pàgina. |
- 1307. En les ordinacions donades pel bisbe Pierre de Pleine-Chassaigne a la vila de Rodez (Aveyron) s'estipula que els patrons de les unitats de mesura han de guardar-se sota tres panys (amb tres claus: una en poder del batlle, l'altra en poder del cònsol i la tercera guardada per una persona designada amb document signat). Les alnes particulars s'han de contrastar amb l'alna patró i han de ser: “…Et alna sit divisa in quatuor palmas equales; et sit fortis et non flexibilis…” (Trad.: L'alna ha d'estar dividida en quatre pams iguals; i ha de ser forta i no pas flexible.).[21]
- 1310. “... Item que tot hom deja mesurar totes les canes e les alnes ab la mesura de la cort, “. Documentat a Perpinyà[22][23]
- 1348. Alfons XI de Castella imposa la vara de Burgos.
- 1436. Cortes de Toledo. La vara de Toledo era una vuitena part menor que la vara de Burgos.[24]
- 1436. El rei Joan II de Castella torna a imposar la vara de Toledo.[17]
- 1494. Una peça de vellut verd de Gandia, sense albarà, mesurat (alnat) i confiscat a València.[25]
- 1496. Els Reis Catòlics recordaren l'obligació d'usar la vara de Toledo.[26]
- 1521. Exemple de l'ús de l'alna per a mesurar teixits.[27]
- 1547. Llargària de les espases.[28][29]
- 1556. Precisió sobre la llegua valenciana de 4 milles.[30]
« | "Los magnifichs Jurats e Racional de la Ciutat de Valencia, excepto Berenguer, lo qual era exempt, ajuntats en la cambra del consell secret: ...Per ço, pera que de así avant se lleve tota manera de dubte, proveheixen que una llegua de terra tinga en si quatre milles; e cascuna milla mil pasos geometrichs; e cascun pas geometrich cinch peus; e cascun peu quatremans; e cascuna ma quatre dits; e cascun dit quatre grans de ordi ben granat." | » |
— Manual de Consells de la ciutat de València. 19 de juny de 1556. |
- 1568. Felip II de Castella. Vara de Burgos.
- 1757. Carta de Gregorio Mayans i Siscar : “…el rei Don Jaime mandó que en el Tribunal del Almotacén huviesse una vara de hierro, que aún hoi se guarda, para que fuesse la medida de todas varas”.[31]
- 1794. Segons el pare Toscà (d'acord amb Vicent de l' Olmo), el peu romà era igual al peu de València.[32]
- 1828. Cent “aunes” de París = 120 alnes de València.[33]
Resum històric
A la ciutat de Toledo hi havia una vara, esmentada en un document, de longitud indeterminada. A Lleida hi havia una alna de longitud, també, indeterminada.
Prop del 1238 i poc després de la conquesta de València, Jaume el Conqueridor va determinar que la unitat de longitud fos l'alna, igual a l'alna de Lleida. (Suposadament igual a 3 peus romans: divisible per 3 unitats “tradicionals”. I divisible per 4 pams exactes.).
L'any 1261, Alfonso X el Savi, va trametre a Toledo el patró de la “nova” vara castellana, igual a l'alna de València. Tot sembla indicar que sogre i gendre es varen adonar de la conveniència d'adoptar una mateixa unitat de mesura.
La vara de Toledo no va prosperar i fou substituïda per la vara de Burgos. La lluita per les “varas” i les “leguas” a Castella va durar fins que es va adoptar el sistema mètric decimal. L'alna de València fou sempre la mateixa, des de 1238 fins a l'adopció del metre.
Vegeu també
Referències
- ↑ [enllaç sense format] http://www.oed.com/viewdictionaryentry/Entry/60511 "ell, n.1". OED Online. December 2011. Oxford University Press. (accessed February 20, 2012).
- ↑ The Diagonal. Yale University Press, 1920, p. 98.
- ↑ Charlton Thomas Lewis. An elementary Latin dictionary. American book company, 1918, p. 198.
- ↑ James Robinson (of Boston.). The American elementary arithmetic. J.P. Jewett & co., 1857, p. 94.
- ↑ Daniel O'Gorman. Intuitive calculations; the readiest and most concise methods, 1853, p. 48.
- ↑ infoplease.com, OED s. Ell-wand.
- ↑ AR Littlewood. «The measurements of cricket». ESPN cricinfo.
- ↑ Andrén, Anders. Det Medeltida Gotland. En arkeologisk guidebok (en suec). 2a edició. Lund: Historiska Media, 2017, p. 206. ISBN 978-91-7545-476-4.
- ↑ Brayshaw, Tom S., ed. Brayshaw's Mathematical Desk Companion. Chesterfield, England: Thomas Brayshaw Ltd., Edition 16, 1955
- ↑ Real Orden de 9 de diciembre de 1852, por la que se determinan las tablas de correspondencia recíproca entre las pesas y medidas métricas y las actualmente en uso (Diccionario jurídico-administrativo. Madrid, 1858) Arxivat 2012-06-26 a Wayback Machine. (Centro Español de Metrología)
- ↑ La Chanson de Roland ou de Roncevaux du XIIè siècle. Silvestre, 1837, p. 93–.
- ↑ José Vicente Olmo. Nueva descripción del orbe de la Tierra.... Por Ioan Lorenzo Cabrera, 1681, p. 98–.
- ↑ Gabriel Ciscar. Memoria elemental sobre los nuevos pesos y medidas decimales fundados en la naturaleza. en la Imprenta Real, 1800, p. 40–.
- ↑ Joseph García Caballero. Breve cotejo y valance, de las pesas y medidas de varias naciones, reynos y provincias, comparadas y reducidas à las que corren en estos reynos de Castilla: declarase tambien la ley, peso y valor de algunas monedas hebreas, griegas, romanas y castellanas, y de otros reynos y señorios .... en la imprenta de la viuda de Francisco del Hierro, à costa del autor, 1731, p. 293–.
- ↑ Sebastián Miñano y Bedoya. Diccionario geográfico-estadístico de España y Portugal: (486 p., [2] map. pleg., [1] h. pleg.). Imp. de Pierart-Peralta, 1828, p. 196–.
- ↑ Jeroni. Reduccion reciproca de reales vellon nominales, efectivos, catalanes, libras, sueldos y dineros valencianos, aragoneses y mallorquines entre sí: reduccion de pesos fuertes a vellon nominal y efectivo, libras, sueldos y dineros catalanes .... Imprenta de Juan Dorca, 1816, p. 24–.
- ↑ 17,0 17,1 17,2 José Castaño. El libro de los pesos y medidas. La Esfera de los Libros, 19 maig 2015, p. 3–. ISBN 978-84-9060-414-4.
- ↑ «Alna». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
- ↑ Itinerari “Barcelona ciutat de ciència” http://www.astroosona.net/web/Apunts/Itinerari%20Barcelona,%20Ciutat%20de%20Ciencia.pdf
- ↑ Jaime Villanueva. Viage literario a las iglesias de España: Viage a Lérida. Imprenta de la Real Academia de la Historia, 1851, p. 179–.
- ↑ Documents. Documents historiques inédits, publ. par m. Champollion Figeac 4 tom. [With] Tables, 1847, p. 19–.
- ↑ Cau. http://www.diccionari.cat/lexicx.jsp?GECART=0028062
- ↑ Bernard Alart. Documents sur la langue catalane des anciens comtés de Roussillon et de Cerdagne. Maisonneuve, 1881.
- ↑ España Cortes. Diario de las sesiones de Cortes, 1849, p. 410–.
- ↑ Guillem Ramon de Móra d'Almenar. Volum, e recopilació de tots los furs, y actes de Cort, que tracten dels negocis, y affers respectants a la Casa de la Deputació y Generalitat de la ciutat y Regne de Valencia: en execucio del Fur 83 de les Corts del any MDCIIII. estampat a despeses de la Deputacio, en la insigne, y coronada Ciutat de Valencia, 1625, p. 192–.
- ↑ Informe de la I.C. de Toledo... sobre igualación de Pesos y Medidas. Martín, 1780, p. 93–.
- ↑ Joan Ventallol. Pratica mercantiuol. per mestre Joan de La Place, 1521, p. 184–.
- ↑ Mercurio de España. Imprenta Real, 1826, p. 177–.
- ↑ Furs, capitols, prouisions e actes de cort, fets e atorgats per...don Phelip Princep... en les Corts generals per aquell celebrades als regnicols de la ciutat y regne de Valencia, en la vila de Monço, en lo any MDXXXXVII.. en casa de Ioan Mey, 1555, p. 10–.
- ↑ Semanario erudito, que comprehende varias obras inéditas, críticas, morales, instructivas, políticas, históricas, satíricas y jocosas de nuestro mejores autores antiguos y modernos, 1789, p. 29–.
- ↑ Gregorio Mayáns y Siscar. Obras completas: Historia. Ayuntamiento de Oliva ; Diputación de Valencia, 1983.
- ↑ Tomás Vicente Tosca i Mascó ((C.O.)). Compendio matematico: en que se contienen todas las materias mas principales de las Ciencias que tratan de la cantidad. en la oficina de los hermanos de Orga, 1794, p. 354–.
- ↑ Moretti (Conde de.). Manual alfabético razonado de las monedas, pesos y medidas de todos los tiempos y países .... Imp. Real, 1828, p. 6–.
Bibliografia
Claudi ALSINA i CATALÀ; Gaspar FELIU i MONTFORT; Lluís MARQUET i FERIGLEː Pesos, mides i mesures dels Països Catalans. Barcelona, Curial, 1990
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Teixidó i Puigdomènech, Francesc. Pesos, mides i mesures al Principal de Catalunya i comtats de Rosselló i Cerdanya a finals del segle xvi. Lleida: Pagès, 2008. ISBN 978-84-9779-729-0. Arxivat 2021-02-26 a Wayback Machine.
Viccionari