Can Viladevall
![]() |
![Modifica el valor a Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Arbcom_ru_editing.svg/10px-Arbcom_ru_editing.svg.png)
![Modifica el valor a Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Arbcom_ru_editing.svg/10px-Arbcom_ru_editing.svg.png)
![]() | |
42° 04′ N, 2° 57′ E / 42.07°N,2.95°E / 42.07; 2.95 |
![Modifica el valor a Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Arbcom_ru_editing.svg/10px-Arbcom_ru_editing.svg.png)
Can Viladevall és una obra de Sant Jordi Desvalls (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Descripció
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e5/Sant_Jordi_Desvalls_-_Can_Viladevall_%283%29.jpg/220px-Sant_Jordi_Desvalls_-_Can_Viladevall_%283%29.jpg)
És una típica mansió benestant de grans dimensions. Té planta, pis i golfes (en algunes zones). Teulada a una vessant coberta amb teula.[1] Les obertures alternen dues solucions: rectangulars i de mig punt, llevat d'algunes de la façana que són conopials.[1]
La façana presenta portalada dovellada i les finestres conopials de reminiscències medievals. Té un pati interior amb altes galeries amb arcades de mig punt sostingudes per senzilles columnes. A la part baixa s'obren dos grans obertures de mig punt.[1] La majoria de les portes i finestres es troben dovellades i hi ha alguna finestra amb decoració.[1]
Història
Fou una de les cases més importants del lloc. Posseïen finques arreu del terme. Venen documentats repetidament a les testamentaries dels segles xv, xvi i xvii i en testament atorgat el maig de 1771 consta que Salvador Viladevall deixa com a usufructuària dels seus béns l'esposa Gertrudis Viladevall, mare de Joaquim Viladevall, que institueix com a hereu.
Esta en bon estat de conservació i té un hort i un molí.[cal citació]
Els Viladevall són esmentats al segle xix com a dirigents del consistori municipal. Ja morts els senyors Casamor, descendents dels Viladevall, heretà la casa la senyora Assumpció Vilaseca, vídua Nogué.[1]