China Zorrilla
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (es) Concepción Matilde Zorrilla de San Martín Muñoz ![]() 14 març 1922 ![]() departament de Montevideo (Uruguai) ![]() |
Mort | 17 setembre 2014 ![]() Montevideo (Uruguai) ![]() |
Causa de mort | pneumònia ![]() |
Sepultura | Cementiri Central de Montevideo ![]() |
Altres noms | China Zorrilla ![]() |
Formació | Royal Academy of Dramatic Art - interpretació (–1947) Escola Multidisciplinària d'Art Dramàtic Margarita Xirgu ![]() |
Activitat | |
Ocupació | actriu de teatre, actriu de cinema, actriu ![]() |
Activitat | 1948 ![]() |
Ocupador | Teatre Solís ![]() |
Família | |
Pare | José Luis Zorrilla de San Martín ![]() |
Germans | Guma Zorrilla ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Concepción Matilde Zorrilla de San Martín Muñoz, coneguda popularment com a China Zorrilla (Montevideo, 14 de març de 1922 − Montevideo, 17 de setembre de 2014) fou una actriu uruguaiana.[1][2][3]
Va ser filla de l'escultor José Luis Zorrilla de San Martín i neta del poeta i diplomàtic Juan Zorrilla de San Martín.
Va ser alumna de la il·lustre actriu catalana Margarida Xirgu. La seva carrera, prolongadíssima, va alternar entre Uruguai i Argentina, i va incloure ràdio, televisió, cinema i teatre.
Al novembre de 2008 el govern francès li atorgà la Legió d'Honor en el grau de Chevalier, el 2000, el govern xilè l'Orde al Mèrit Docent i Cultural Gabriela Mistral, el govern argentí la Orden de Mayo i el 2011 el govern uruguaià la va homenatjar amb un segell de correu.[1][2][3]
Filmografia
Any | Títol | Paper | Notes |
---|---|---|---|
1971 | Un Guapo del 900 | ||
1972 | La maffia | Assunta | |
1973 | Las venganzas de Beto Sánchez | Professora | |
1974 | La tregua | ||
1975 | Los gauchos judíos | ||
Triángulo de cuatro | |||
Las sorpresas | |||
1982 | La invitación | ||
Pubis angelical | |||
Últimos días de la víctima | Beba | ||
Señora de nadie | |||
1984 | Darse cuenta | ||
1985 | Esperando la carroza | Elvira Romero | |
Contar hasta diez | |||
1986 | Pobre mariposa | ||
1989 | Nunca estuve en Viena | Carlota | |
1991 | Dios los cría | ||
El verano del potro | Ana | ||
1992 | Cuatro caras para Victoria | Victoria Ocampo IV | |
La Peste | Emma Rieux | ||
1994 | Guerriers et captives | ||
1995 | Fotos del alma | Esthercita | |
La nave de los locos | Dr. Marta Caminos | ||
1996 | Besos en la frente | Mercedes Arévalo | |
Lola Mora | |||
1997 | Sin querer | ||
Entre la sombra y el alma | Curtmetratge | ||
2004 | Conversaciones con mamá | Mamá | |
2005 | Elsa y Fred | Elsa | |
2007 | Tocar el cielo | Imperio |
Bibliografia
- Fischer, Diego. A mí me aplauden. Las historias que China no contó. Montevideo: Editorial Sudamericana, 2012.
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)