Diiodur de pentaoxigen
Substància química | tipus d'entitat química ![]() |
---|---|
Massa molecular | 333,783519 Da ![]() |
Estructura química | |
Fórmula química | I₂O₅ ![]() |
![]() | |
SMILES canònic | Model 2D O=I(=O)OI(=O)=O ![]() |
Identificador InChI | Model 3D ![]() |
Propietat | |
Densitat | 4,799 g/cm³ ![]() |
NFPA 704: Standard System for the Identification of the Hazards of Materials for Emergency Response () ![]() |
El diiodur de pentaoxigen és un compost inorgànic estable de iode i oxigen, de fórmula O5I2, de color blanc i higroscòpic.
Història
Fou sintetitzat per primera vegada el 1813 de forma independent pel químic francès Joseph-Louis Gay-Lussac i pel químic anglès Humphry Davy. Tanmateix, la seva estructura no fou elucidada de forma definitiva fins al 1970.[1]
Síntesi
La manera més simple d'obtenir el diiodur de pentaoxigen és mitjançant la deshidratació de l'àcid iòdic a 200 °C en un recipient amb aire sec. També es pot preparar per oxidació del iode amb oxigen mitjançant una descàrrega elèctrica.
Referències
- ↑ Greenwood, N. N.; Earnshaw, A. Chemistry of the Elements (en anglès). Elsevier, 2012-12-02. ISBN 9780080501093.