Enlairament de llargària zero
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/North_American_F-100D_Zero_lenght_launch_060922-F-1234S-008.jpg/220px-North_American_F-100D_Zero_lenght_launch_060922-F-1234S-008.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/F-100_zero-length-launch_trial.jpg/220px-F-100_zero-length-launch_trial.jpg)
L'enlairament de llargària zero, també conegut com a ZLL (acrònim en anglès de Zero lenght Launch) o ZLTO (Zero lenght Take-Off), és un sistema d'enlairament consistent a col·locar els caces a reacció i avions d'atac en coets connectats a plataformes mòbils de llançament.[1] La majoria dels experiments d'aquest tipus van ocórrer en els anys 50, durant la Guerra Freda.[2]
L'avantatge primàri d'aquest sistema, és l'eliminació de la necessitat d'un aeròdrom, que resulta vulnerable per als enlairaments. En cas d'un atac sobtat, les forces aèries podrien presentar una defensa aèria i llançar atacs aeris tot i tenir les seves pròpies bases destruïdes. Llançant l'avió amb coets elevadors, el sistema va demostrar no tenir problemes, però els sistemes de llançament de longitud zero encara requerien una pista d'aterratge convencional per permetre que l'avió aterrés. El llançador mòbil va resultar ser també massa voluminós i difícil de mantenir econòmicament. La seguretat també hauria estat una funció realitzable amb llançadors mòbils, sobretot si eren equipats amb avions d'atac nuclears.
Les Forces Aèries dels Estats Units d'Amèrica, la Luftwaffe, i les Forces Aèries Soviètiques van ser les que van experimentar amb enlairaments de longitud zero. Tots els treballs sobre els avions amb aquestes característiques es van abandonar a causa de preocupacions logístiques[3] i l'eficàcia creixent dels míssils balístics, encara que gràcies a aquests projectes es van poder desenvolupar avions amb característiques STOL (enlairament i aterratge curt) i VTOL (enlairament i aterratge vertical).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f1/North_American_F-100D_zero_lenght_launch_060922-F-1234S-009.jpg/400px-North_American_F-100D_zero_lenght_launch_060922-F-1234S-009.jpg)
Avions involucrats en experiments ZLL
Republic F-84 Thunderjet
North American F-100 Super Sabre
Lockheed F-104 Starfighter
Mikoian-Gurévitx MiG-19
North American XF-108 Rapier
Vegeu també
- CTOL: enlairament i aterratge convencionals.
- STOL: enlairament i aterratge curts.
- STOVL: enlairament curt i aterratge vertical.
- VTOHL: enlairament vertical i aterratge horitzontal.
- VTOL: enlairament i aterratge vertical.
- V/STOL: enlairament i aterratge vertical/curt.
- STOBAR: enlairament curt però recuperació mitjançant detenció.
- CATOBAR: enlairament assistit per catapulta però recuperació mitjançant detenció.
- CATO: enlairament assistit per catapulta.
- JATO/RATO: enlairament assistit per reactors/coets.
- ZLL/ZLTO : enlairament de llargària zero.
Referències
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- «airvectors.net - Goebel, Greg "The Zero-Length Launch Fighter"». Arxivat de l'original el 19 de març 2014. [Consulta: 8 setembre 2013].
- «Youtube: Zero Length Launch F-100D Super Sabre». [Consulta: 8 setembre 2013].
- «Martin Matador and Mace missiles». 38th Tactical Missile Wing, tribute site.
- «Cape Canaveral Air Force Station. Launch Complex 21», 02-06-2008.