Estació de London Waterloo
![]() | ||||
---|---|---|---|---|
Informació general | ||||
Zona tarifària | zona tarifària 1 de Londres ![]() | |||
Municipi | Lambeth (Anglaterra) ![]() | |||
Operador | Network Rail ![]() | |||
Propietari | Network Rail ![]() | |||
Nombre vies | 22 ![]() | |||
Data obertura | 1848 ![]() | |||
Enllaços | ||||
Intercanvis | ![]() ![]() ![]() Waterloo Waterloo ![]() | |||
| ||||
Epònim | Pont de Waterloo ![]() | |||
Característiques | ||||
Estat d'ús | en funcionament ![]() | |||
Altitud | 15 m ![]() | |||
La London Waterloo station[1] és una terminal ferroviària i de Metro de Londres, situada a l'àrea de Waterloo, a Lambeth.[2] És una de les 19 estacions gestionades per l'empresa Network Rail,[3] i es troba a prop del South Bank del Tàmesi, a la Zona Central de transport de la capital anglesa. La primera construcció ferroviària en aquest emplaçament data del juliol de 1848, tot i que l'edifici actual fou inaugurat el 1922. Una part de l'edificació és considerada com a bé arquitectònic.
Amb uns 100 milions de passatgers, entre entrades i sortides, només entre abril de 2013 i març de 2014, Waterloo és l'estació del Regne Unit amb més tràfic de passatgers.[4] El complex de Waterloo és la 15a terminal ferroviària de passatgers més freqüentada d'Europa,[5] i la 91a del món.[6] Disposa de més plataformes i la planta més gran de tot el Regne Unit (tot i que Clapham Junction, a només 6 quilòmetres, té el rècord en nombre de trens).
Waterloo és la terminal central de Londres per la companyia South West Trains, que proveeix la majoria de serveis regionals cap al sud-oest de Londres, Surrey, Hampshire, Dorset i parts de Berkshire. Les majors destinacions des d'allí són Wimbledon, Epsom, Dorking, Guildford, Woking, Basingstoke, Winchester, Southampton, Salisbury, Portsmouth, Bournemouth, Weymouth i Exeter.
La major part del tràfic ferroviari a Waterloo és local o suburbà. Tots els serveis regulars són operats per l'empresa South West Trains. Adjacent a l'estació hi ha l'estació de London Waterloo East, que està dirigida per separat.
L'estació annexa de Waterloo International, de Nicholas Grimshaw & Partners i guanyadora del Premi d'Arquitectura Contemporània Mies van der Rohe de 1994 va ser la terminal londinenca pels trens internacionals Eurostar entre 1994 i 2007, moment en què foren transferits a l'estació de Saint Pancras.
Referències
- ↑ «Station facilities for London Waterloo». National Rail Enquiries. [Consulta: 29 maig 2013].
- ↑ «Stations Run by Network Rail». Network Rail. [Consulta: 23 agost 2009].
- ↑ «Commercial information». Our Stations. Londres: Network Rail, abril 2014. Arxivat de l'original el 10 d’abril 2014. [Consulta: 12 abril 2014].
- ↑ Waterloo still London's busiest station. 158, juny 2012, p. 6.
- ↑ «Saint-Lazare Terminus des mécontents: La deuxième gare d'Europe» (en francès). Le Monde [París], 08-02-2009.
- ↑ More Countries Join the New List of 100 Busiest Train Stations, Japan Still Claims 82 of Them
Anterior estació | ![]() | Següent estació | ||
---|---|---|---|---|
Embankment direcció Harrow & Wealdstone | Bakerloo Line | Lambeth North direcció Elephant & Castle | ||
Embankment direcció Edgware, Mill Hill East o High Barnet | Northern Line | Kennington direcció Kennington o Morden | ||
direcció Stanmore | Jubilee Line | Southwark direcció Stratford | ||
Terminal | Waterloo & City Line | Bank Terminal |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)