Gabriel Elorriaga Fernández
Biografia | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Naixement | 1930 ![]() Ferrol (província de la Corunya) ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
24 de novembre de 1969 – 11 de juny de 1971 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Antonio del Valle Menéndez → | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
10 de novembre de 1982 – 9 de gener de 1996 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Circumscripció | Castelló | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
3 de març de 1996 – 31 d'agost de 2008 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Activitat | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Lloc de treball | Madrid ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Ocupació | Advocat | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Partit | Alianza Popular | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Membre de | Reial Acadèmia de la Història (membre corresponent) ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Família | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Cònjuge | María del Coro Pisarik Villar ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Fills | Beatriz Elorriaga Pisarik, Gabriel Elorriaga Pisarik ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Llista
|
Gabriel Elorriaga Fernández (Ferrol, 1930) és un advocat gallec establit a Castelló de la Plana. Pare de Gabriel Elorriaga Pisarik.
Trajectòria
Llicenciat en dret i en periodisme per la Universitat Complutense de Madrid, de jove va estar relacionat amb el Frente de Juventudes i amb el Sindicato Español Universitario (SEU). Va col·laborar amb els sectors que van intentar introduir cert pluralisme. A causa d'això va ser una de les set persones empresonades amb motiu de les revoltes estudiantils de 1956, en les quals van confluir, per primera vegada en el règim franquista, els desitjos d'aperturisme d'un grup de joves de diferent tendència política (Javier Pradera, Enrique Múgica, Ramón Tamames i Fernando Sánchez Dragó, entre altres).
Després d'abandonar la presó va ocupar diferents càrrecs. Va ser responsable de publicacions de l'Instituto de Estudios Políticos, Cap del gabinet Tècnic del Ministre d'Informació i Turisme (amb Manuel Fraga, 1962-1969), fundà la revista Familia Española i fou nomenat governador civil de Santa Cruz de Tenerife (1969-1971). En la dècada de 1970 fou membre del Consell Nacional de Premsa i del Consell Assessor de Programació de RTVE.[1] Durant la Transició Espanyola fou membre de Reforma Democràtica i un dels membres fundadors d'Aliança Popular,
Fou elegit diputat pel Partit Popular a la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986, 1989 i 1993. Fou Vicepresident Segon de la Comissió de Defensa i de la Comissió Mixta per a l'Estudi del Problema de la Droga del Congrés dels Diputats (1990-1993)[2]
Fou escollit senador a les eleccions generals espanyoles de 1996, 2000 i 2004. Fou membre de la Diputació Permanent del Senat.[3]
Obres
- La vocación política (inicialment publicat en 1962),
- Información y política (1964)
- Democracia fuerte (1975)
- El camino de la concordia: de la cárcel al parlamento (Debate, 2007)
- Sed de Dios (Península, 2012)
Referències
- ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.187. ISBN 9788495484802.
- ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, IV Legislatura
- ↑ Fitxa del Senat
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: Mariano Nicolás García | Governador civil de Santa Cruz de Tenerife![]() 1969-1971 | Succeït per: Antonio del Valle Menéndez |