Georges Prêtre
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 14 agost 1924 ![]() Waziers (França) ![]() |
Mort | 4 gener 2017 ![]() Castres (França) ![]() |
Altres noms | Georges Dhérain ![]() |
Formació | Conservatoire de Paris Regional Conservatoire of Douai (en) ![]() ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Música ![]() |
Ocupació | director d'orquestra ![]() |
Activitat | 1946 ![]() |
Gènere | Música clàssica ![]() |
Professors | Maurice Duruflé ![]() |
Alumnes | Vannina Santoni ![]() |
Segell discogràfic | EMI ![]() |
Participà en | |
3 juny 2006 | Festival d'Atenes ![]() |
Família | |
Cònjuge | Suzanne Lefort ![]() |
Fills | Isabelle Prêtre ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Georges Prêtre (Waziers, 14 d'agost del 1924 - Navés, 4 de gener de 2017) fou un director d'orquestra francès.[1]
Va néixer a Waziers, un poble del nord de França, i estudià harmonia amb Maurice Duruflé i direcció amb André Cluytens, entre altres, al Conservatori de París. Després de graduar-se, dirigí en un nombre de petits teatres d'òpera francesos, qualque vegada sota el pseudònim de Georges Dherain,[2] abans de fer el seu debut a París, a l'Òpera còmica, amb l'obra de Richard Strauss Capriccio. Feu el seu de debut al Royal Opera House, Covent Garden l'any 1961, amb primeres aparicions al Metropolitan Opera de Nova York i La Scala de Milà, més tard, en els anys 1960. Treballà amb Maria Callas en diverses ocasions, i hi feu gravacions de Carmen i Tosca.[1] Per un temps va ser director musical de l'acadèmia de la música reial de l'Òpera de París.[cal citació]
A més de l'òpera, Prêtre és conegut per les seues interpretacions de música francesa. Està especialment associat amb Francis Poulenc, del qual va estrenar l'òpera La Voix humaine a l'Opéra-Comique el 1959 i els seus Sept répons des ténèbres l'any 1963. L'any 1999 donà una sèrie de concerts a París per celebrar el centenari del naixement de Poulenc.[1] L'any 1988 Marcel Landowski li dedicà la seva quarta simfonia.[3]
Va dirigir el Concert d'Any Nou de la Filharmònica de Viena el 2008 i el 2010.[1]
Referències
- ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 Roux, Marie-Aude «Georges Prêtre, une passion viennoise» (en francès). Le Monde, 04-01-2017 [Consulta: 5 gener 2017].
- ↑ «About Georges Prêtre» (en anglès). MTV. Viacom International Inc.. [Consulta: 5 gener 2017].
- ↑ «Marcel LANDOWSKI» (en anglès). MusicWeb International. [Consulta: 5 gener 2017].