Ginesta de flor blanca
Retama monosperma ![]() | |
---|---|
Retama monosperma | |
Taxonomia | |
Super-regne | Eukaryota |
Regne | Plantae |
Ordre | Fabales |
Família | Fabaceae |
Tribu | Genisteae |
Gènere | Retama |
Espècie | Retama monosperma ![]() (L.) Boiss. |
Nomenclatura | |
Basiònim | Spartium monospermum ![]() |
La ginesta de flor blanca (Retama monosperma) és una espècie de planta lleguminosa del gènere Retama de flors blanques. Espècie molt típica de les costes del sud-est ibèric i nord-est marroquí. De vegades se l'empra per fixar dunes i en ornamentació en altres regions de la Península ibèrica. Associada al margalló, altabaca (Dittrichia viscosa), tamariu i camarina.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/Lygos_monosperma.jpg/220px-Lygos_monosperma.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Retama_monosperma_Plant_DehesaBoyaldePuertollano.jpg/220px-Retama_monosperma_Plant_DehesaBoyaldePuertollano.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/Retama_monosperma_Closeup_DehesaBoyaldePuertollano.jpg/220px-Retama_monosperma_Closeup_DehesaBoyaldePuertollano.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d4/Buisson_Retama.jpg/220px-Buisson_Retama.jpg)
Descripció
Té tiges que arriben a una grandària de fins a 3,5 m d'alçada, abundants, ramificades. Les fulles són linears, caduques i pubescents. Les inflorescències en penjolls laxos. El calze de 4 mm, campanulat, glabre; el llavi superior amb 2 dents ben marcats; l'inferior amb 3 grans mucronulats petits. La corol·la fa de 9-13 mm, blanca, pubescent. El llegum de 12-16 mm, de forma ovoide, amb un mucró uncinat. Floreix i fructifica de gener a abril.[1]
A més a més destaca que els seus fruits són de color marró, i unes flors de color blanc, desprenent així una olor característica d'aquesta. El tipus de fulla que conté aquesta planta, és afil·la, reistent al mar i tolerant a la calç, així com també és resistent a la sequera. La seva tipologia com a planta és: Arbust
Un arbust desarmat, desarmat, de 2 a 4 peus dalt en aquest país, però més del doble dalt en el seu estat nadiu; branques molt primes, penjolls i semblants a joncs, acanalades, cobertes de pèls curts i sedosos quan són joves. Fulles poques i discretes, de 1⁄4 a 3⁄4 de polzada de llarg, lineals. Raïms curts, sedosos, distribuïts al llarg de les branques, de 1⁄2 a 11⁄2 polzada de llarg, portant de cinc a quinze flors. Flors de color blanc lletós i deliciosament fragants, de 1⁄2 polzada de llarg; els pètals coberts de pèls sedosos, el calze fosc i contrastant amb els pètals; quilla de corol·la cuspidada a l'àpex. Beines arrugades, obovoides, mucronades a l'àpex, d'aproximadament 1⁄2 polzada de llarg, que contenen una (de vegades dues) llavors de color marró fosc.
Distribució i hàbitat
Es troba en savinars, ginebredes i pinedes de les dunes mòbils o semifixes costaneres; 0-300 m a la península ibèrica i nord-oest de Marroc. Al sud-oest de la Península Ibèrica (des de Setúbal fins a Gibraltar); naturalitzada en diversos punts de la Península.
Natiu de S. Portugal, S.W. Espanya i el nord d'Àfrica, principalment a sorres costaneres. Sempre ha estat estrany per la seva tendresa. A les Illes Sorlingas prospera admirablement, però prop de Londres necessita la protecció d'una paret protegida i assolellada, com la que es troba fora d'un hivernacle. El terra ha de ser lleuger i ben drenat. Al seu país natal, les branques primes i flexibles s'usen per lligar, de la mateixa manera que els salzes aquí.[2]
Bé és cert que aquesta planta, és natia de zones com: Algeria, Illes Canàries, Egipte, Grècia, Líban, Mauritània, Marroc, Plestina, Portugal, Aràbia Sausi, Sicília, Sinai, Sudan, Tunez, part del Sàhara, així com també d´Espanya. Introduint aquesta en zones com Argentina, Xile, Equador, Uruguai i Austràlia
Propietats
Les llavors contenen citisina, un alcaloide tòxic. Quinze quinolizidínics i tres dipiperidina alcaloides també es poden aïllar de diferents parts de la planta. En particular, la presència de (+) - esparteïna, α-y β- isosparteïna, (+) -17 - oxosparteïna, (-) - lupanina, 5,6-dehydrolupanine, (-) - anagrina, (-) - N -metilcitisina y (+) - ammodendrina poden ser detectades.[3] Resistència: -6 a -8 °C. Codi de sequera: 5. Fullatge: Tiges sedós, gris platejat, gairebé sense fulles, d'hàbit flexible.
Aquesta planta té una mida de 2-3 metres d’alçada, catalogant-se com arbust. És totalment resistent a la sequera i a la proximitat del mar. Té un orgien exòtic, sent potencialment invasiu. Pot assolir una amplada de 2-4 metres[4]
Taxonomia
Retama monosperma va ser descrita per (L.) Boiss. i publicat a Voyage botanique dans le midi de l'Espagne 2(5): 144. 1840.[5]
Retama: nom genèric que deriva de Retàma, -ae f. – de l'àrab andalusí ratama (àr. cult ratam).[6]
monosperma: epítet llatí que significa "amb una sola llavor".[7]
Familia: Fabaceae
Sinònims: Genista monosperma
Lygos monospermum[8]
- Sinonímia
- Citologia
Els nombres cromosomàtics de Retama monosperma (Fam. Leguminosae) i tàxons infraespecífics: 2n=48[9][10]
- Sinonímia
- Retama rhodorhizoides Webb i Berthel.[11]
- Lygos monosperma (L.) Heywood in Feddes Repert. 79: 53 (1968)
- Genista monosperma (L.) Lam., Encycl. 2: 616 (1788)
- Spartium monospermum L., Sp. Pl. 708 (1753)
- Spartium clusii Spach in Ann. Sci. Nat., Bot. ser. 2 19: 290 tab. 16, fig. 3 (1843)
- Retama webbii (Spach) Webb, Otia Hispan. ed. 2 24 (1853)
- Spartium webbii Spach in Ann. Sci. Nat., Bot. ser. 2 19: 291 tab. 16, fig. 4 (1843)[10]
Referències
- ↑ Retama monosperma a Flora Vascular
- ↑ «Genista monosperma - Trees and Shrubs Online». [Consulta: 7 gener 2023].
- ↑ Alkaloids from Retama monosperma ssp. eumonosperma. Touati D, Allain P, Pellecuer J, Fkih-Tetouani S and Agoumi A, Fitoterapia, 1996, volume 67, number 1, pages 49-52, INIST-3027852
- ↑ «Ginestera blanca | Verd urbà». [Consulta: 7 gener 2023].
- ↑ «Retama monosperma». Tropicos.org. Jardí Botànic de Missouri. [Consulta: 14 març 2014].
- ↑ A Flora Vascular
- ↑ A Epítets Botànics
- ↑ «Find advice & tips on garden & indoor plants | Plant finder & selector / RHS Gardening» (en anglès britànic). [Consulta: 7 gener 2023].
- ↑ Algumas contagens de cromosomas nos género Genista L. e Cytisus L. Santos, A. Bol. Soc. Brot. ser. 2 19: 519-521 (1945).
- ↑ 10,0 10,1 «Retama monosperma». Reial Jardí Botànic: Flora Ibérica. [Consulta: 11 desembre 2010].[Enllaç no actiu]
- ↑ Retama monosperma a EOL
- Voyage botanique dans le midi de l'Espagne 2:144. 1840
- USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Data from 07-Oct-06]. [1]
Bibliografia
- Greuter, W. et al. (Eds.) (1989) Med-Checklist Vol. 4 (published)
- Vicioso, C. (1953) Genisteas Espaniolas 2. Min. de Agric. Madrid No. 72
- Polunin, O. & Smythles, B.E. (1973) Fls. of South-West Europe. Oxford Univ. Press
- Polunin, O. (1969) Flowers of Europe.O.U.P.
- Chittenden, F.J. (1951) The RHS Dictionary of Gardening II. Oxford Univ. Press
- Chen, Te-chao & Wu, Te-lin (1986) Typed Script (MO) 14pp Enumeration Chinese Caesalpinioideae
- Hnatiuk, R.J. (1990) Census Australian Vasc. Plants, Bureau Fl. & Fauna, Canberra
- Heywood, V.H. & Ball, P.W. (1968) Leguminosae. In: Flora Europaea Vol. 2. ed. Tutin, T.G. et al.
- Pignatti, S. (1982) Flora Italica. Edagicole, Bologna.
- Burkart, A. (1952) Acme Agency, Buenos Aires 569 pp Las Leguminosas Argentinas
- Quezel, P. & Santa, S. (1962) Nouvelle flore de l'Algerie et des regions desertiq. merid. 1
- Negre, R. (1961) Petite flore des regions arides du Maroc occidentale. 1. CNRS.
- Maire, R. (Quezel, P., Ed.) (1987) Flore de l'Afrique du Nord, Vol. 16. Dicots. Leguminosae, part.
- Dominguez, E. (1987) Pap. in Flora Vasc. de Andalucia Occ. Ketres, Barcelona
- Polunin, O. (1976) Trees and Bushes of Europe. Oxford Univ. Press
- Parodi, L.R. (1987) Enciclop. Argentina de Agr. y Jard. (3rd Ed.) Acme: Buenos Aires
En altres projectes de Wikimedia: | |
![]() | Commons (Galeria) ![]() |
![]() | Commons (Categoria) ![]() |
![]() | Viquiespècies ![]() |