Héroes del Silencio
| |||||
![]() ![]() | |||||
Dades | |||||
---|---|---|---|---|---|
Tipus | grup de música ![]() | ||||
Història | |||||
Creació | 1984, Saragossa ![]() | ||||
Data de dissolució o abolició | 1996 ![]() | ||||
Activitat | |||||
Activitat | 1984 ![]() | ||||
Segell discogràfic | EMI ![]() | ||||
Gènere | Rock, pop-rock, rock dur i cúmbia ![]() | ||||
Format per | Enrique Bunbury Joaquín Cardiel Juan Valdivia Pedro Andreu ![]() | ||||
Altres | |||||
Premis
| |||||
Lloc web | heroesdelsilencio.com ![]() | ||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Héroes del Silencio (de vegades també se'ls coneix pel seu nom abreviat Héroes, o per les seues inicials HDS) va ser un grup de Rock & Roll espanyol, format inicialment per Juan Valdivia (guitarra solista) i Enrique Bunbury (veu i guitarra rítmica), sent completat a mitjans dels anys 80 amb Joaquín Cardiel (baix) i Pedro Andreu (bateria). Van experimentar un gran èxit a Espanya i Hispanoamèrica, així com en diversos països europeus, incloent-hi Alemanya, Bèlgica, Suïssa, França i Itàlia, convertint-se en un dels grups més reeixits de la història del rock en espanyol.[1][2] Després de dotze anys en què van vendre més de sis milions de discos a més de trenta-set països, i en els quals van oferir més de mil concerts, la banda es va separar l'any 1996.[3]
Història
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Enrique_Bunbury_-_07.jpg/220px-Enrique_Bunbury_-_07.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bc/Heroes_del_Silencio_en_el_Foro_Sol.jpg/220px-Heroes_del_Silencio_en_el_Foro_Sol.jpg)
- Inicis (1984-1990)
Els orígens del grup se situen a la ciutat de Saragossa a principis dels anys 80. Allà, els germans Pedro (bateria) i Juan Valdivia (guitarra) van començar a fer els primers passos en el món de la música, juntament amb un cosí de tots dos, Javier Guajardo Valdivia -que era el cantant- formant el conjunt "Zumo de Vidrio".[4] El context musical d'aquell moment a Espanya estava dominat per grups generats a la "movida madrilenya" com Alaska i Dinarama, Radio Futura, Nacha pop, Gabinete Caligari i los Secretos, a més dels barcelonins El Último de la Fila.[5]
Durant aquesta època, van conèixer a Enrique Ortiz de Landázuri (després Enrique Bunbury), que tocava el baix i cantava en "Proceso Entrópico", banda amb la qual van compartir alguns escenaris, i a qui el 1984 van convidar a sumar-se al grup. Bunbury va acceptar i van començar (com a trio, després d'abandonar el cosí dels Valdivia la formació) les seves primeres actuacions (la primera, el 16 de desembre de 1984),[6] a més de gravar la seva primera maqueta amb els temes "Olvidado", "Sindicato del riesgo", "Héroe del silencio" (després anomenada "Héroe de Leyenda") i "Hologramas". Com que l'estil fosc i simbòlic, amb clares influències post punk, de les noves composicions tenia molt poc a veure amb el pop de Zumo de Vidrio, van decidir tancar la seva etapa i refundar el grup. A l'any 1985, s'hi va incorporar un nou baixista, Joaquín Cardiel, per descarregar de treball a Enrique, que cantava i componia les lletres.
El nom va sorgir per casualitat quan es dirigien amb la seva primera maqueta a les instal·lacions de Ràdio Saragossa per promocionar-la, i encara no havien decidit com anaven a dir-se. Llavors, un d'ells va suggerir "Héroes del Silencio" (el títol d'una de les seves cançons, que després van canviar per "Héroe de leyenda"), i a la resta els va agradar la idea, quedant com a nom definitiu de la formació.[6] L'any 1986 van aconseguir guanyar la fase regional del Festival de Benidorm, i van quedar finalistes del concurs "Nuevo Pop Español" de Radiocadena Española. Després telonejar a grups com Alphaville, la Unión i El Último de la Fila, Gustavo Montesano (productor i guitarrista d'Olé Olé) va anar a Saragossa per veure'ls en directe el gener de 1987. El grup va causar una gran impressió a Montesano, que immediatament hi va recomanar a la multinacional EMI.[7]
El recel de la discogràfica amb el nou grup el va portar a oferir-los començar amb un EP de quatre temes, i van gravar, a finals de 1987 Héroes del Silencio. El disc va arribar a les 30.000 còpies venudes, cosa que va suposar un rècord de vendes per un maxi de debut a España. Després d'aquest èxit, EMI va decidir llançar el primer LP. "El mar no cesa" va vendre 150.000 còpies, aconseguint el disc de platí.[4]
- Fiançament (1990-1993)
Phil Manzanera, exmembre de Roxy Music, es va oferir per produir-los un nou àlbum, i en setembre de 1990 van tornar a l'estudi per gravar el seu segon disc: Senderos de traición.[8] L'enregistrament es va dur a terme entre Madrid i Londres; alguns temes ja havien estat presentats durant la gira del disc anterior, i altres com "Decadencia" i "El cuadro II", que ja feia temps que havien estat compostos, van ser millorats per a la seva inclusió en el disc.[4]
En dues setmanes, l'àlbum es va col·locar en el número u de vendes a Espanya amb unes 400.000 còpies venudes.[9] El 1991 van posar en marxa la gira Tour Senda, que va incloure 140 concerts per tot el país i va culminar amb una minigira per Alemanya, Suïssa, Bèlgica i França. L'any 1992 el van dedicar a la presa de contacte amb el públic europeu, actuant en 54 concerts per diversos països del continent. Aquest mateix any van donar els seus primers concerts a Mèxic, en l'any de les celebracions del 5è centenari del Descobriment d'Amèrica, el que va provocar segons Bunbury un ambient hostil que va convertir els concerts en mera anècdota.[10] Durant aquesta gira, que va durar dues setmanes, van conèixer al guitarrista Alan Boguslavsky, que més tard es va convertir en membre del grup.
- Separació (1996)
El Tour Avalancha va ser una macro gira que, des de juliol de 1995 fins a octubre de 1996, els va portar a donar 152 concerts entre Europa i Amèrica. La convivència durant la gira va tenir moments difícils, i el cansament va acabar fent créixer els conflictes interns en la formación.[8] El seu últim concert, celebrat a la ciutat de Los Angeles el 6 d'octubre de 1996, va resultar molt accidentat i es van veure obligats a suspendre'l poc després del seu inici, quan el públic va començar a llançar objectes als músics en resposta a unes presumptes declaracions d'Enrique que no deixaven molt ben parades a les dones mexicanes.[5]
Abans de concloure la gira, i en una roda de premsa celebrada a Lima, van comunicar la seva separació temporal. Fora del seu entorn, la notícia va resultar sorprenent, però amb el temps van arribar a transcendir alguns dels motius que van portar a aquest situació. Les discrepàncies musicals, sobretot entre Juan i Enrique, els van portar a un distanciament. També va influir en el seu estat d'ànim la mort de dues persones molt properes al grup: el road manager Martín Druille, el 1993, i el germà d'Enrique, Rafael, un any després 1994.[11]
- Post-separació (1996-2007)
La banda encara tenia contracte en vigor amb la discogràfica, el que li comprometia a publicar cinc discos més. Així, el 1998 va sortir a la venda Rarezas, un àlbum amb versions inèdites d'alguns temes, remescles, i temes que només havien estat inclosos en senzills. Fins al retrobament de 2007, EMI publicaria altres quatre nous treballs, amb material antic, temes reinterpretats o incloent DVD de concerts, a més de reeditar els quatre discos d'estudi d'Héroes.[12]
Per la seva banda, els diferents membres del grup van afrontar nous projectes musicals. Bunbury va iniciar la seva carrera en solitari, i el seu primer disc, anomenat Radical sonora, es va publicar l'any 1997. Alan Boguslavsky va col·laborar en el primer àlbum en solitari de Bunbury, i després va formar el seu propi grup, Bogusflow, amb músics de l'entorn d'Héroes com Copi Corellano, però el grup es va dissoldre l'any 2001.[13] Juan Valdivia va col·laborar amb el seu germà Gonzalo a alguns projectes, i fins i tot va llançar el seu propi àlbum, Trigonometralla, el 2001.[14] Pedro Andreu es va embarcar en nous projectes musicals, com Puravida i DAB, que no van tenir gaire repercussió. Joaquín Cardiel, per la seva banda, es va allunyar del panorama musical i va realitzar alguns viatges per conèixer en primera persona el món dels indis americans que tant li captivava.
- Retorn i comiat (2007)
Als deu anys de la seva separació, es va plantejar la possibilitat de realitzar una gira de comiat com a homenatge als seus seguidors, i com a forma de tancar brillantment la trajectòria del grup. En alguns mitjans es va qualificar l'oferta econòmica que es va realitzar com irresistible. Per dur a terme aquesta gira, es va comptar amb el patrocini d'empreses tant públiques com privades, entre les quals es va incloure l'Expo Saragossa 2008, el Reial Saragossa i l'Ajuntament de Saragossa, la ciutat del grup, on, davant l'allau de demanda d'entrades, es van planificar dues actuacions.[15]
Després d'alguns mesos d'assajos duts a terme en relatiu secret, es va acordar la participació de Gonzalo Valdivia, germà del guitarrista Juan Valdivia, com a segona guitarra durant la gira, en trobar-se Juan una mica limitat físicament per una recent operació a la mà.[16] Les entrades es van posar a la venda amb mesos d'antelació per evitar problemes d'última hora, a través de caixers automàtics i botigues de discos, però la seva demanda va desbordar totes les previsions. Per als concerts de Sevilla, Saragossa i Mèxic DF es van vendre en temps rècord. Hi va haver gent a les portes de les botigues 24 hores abans, i també es va produir el col·lapse en caixers automàtics i al web, on també es venien.[17]
Membres
- Enrique Bunbury: veu, guitarra acústica i harmònica.
- Juan Valdivia: guitarra solista.
- Joaquin Cardiel: baix i cors.
- Pedro Andreu: bateria.
- Alan Boguslavski: guitarra rítmica i cors (1993-1996).
- Gonzalo Valdivia: guitarra rítmica (2007).
Discografia
Àlbums
- 1987 Héroe de leyenda (EP)
- 1988 El mar no cesa
- 1989 En directo
- 1990 Senderos de traición
- 1991 Senda 91
- 1993 El espíritu del vino
- 1995 Avalancha
- 1996 Parasiempre (En vivo)
Recopilatoris
- 1998 Rarezas
- 1999 Edición del milenio (4 CD)
- 2000 Canciones 1984-96
- 2003 Músicos, poetas y locos
- 2004 Antología audiovisual (CD + DVD)
- 2005 El ruido y la furia
- 2006 El mar no cesa (reedición)
- 2006 Senderos de traición (reedición)
- 2006 El espíritu del vino (reedición)
- 2006 Avalancha (reedición)
- 2006 The Platinum
- 2011 Live in Germany
- 2012 El Espíritu del Vino 20 Anniversary Edition. Gran Reserva
VHS/DVD
- 1996 Parasiempre… los vídeos (VHS + CD)
- 1998 Rarezas (VHS + CD)
- 2004 Antología audiovisual (CD + DVD)
- 2005 El ruido y la furia (CD + DVD)
- 2006 The Platinum Collection DVD
- 2007 Héroes del Silencio. Tour 2007 (edició DVD)
Referències
- ↑ «Héroes del Silencio regresan once años después ante más de 37.000 espectadores» (en castellà). La Vanguardia [Consulta: 19 abril 2016].
- ↑ «Heroes del Silencio - Biografía» (en castellà). Los 40 principales. Arxivat de l'original el 22 de maig 2009. [Consulta: 19 abril 2016].
- ↑ «Héroes del Silencio se reúne 11 años después para una gira mundial de 10 conciertos» (en castellà). Los 40.com. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2009. [Consulta: 19 abril 2016].
- ↑ 4,0 4,1 4,2 Godes, recopilada por Patricia. Héroes del Silencio : guía para fanáticos, adictos y admiradores (en castellà). Valencia: La Máscara, 1995. ISBN 84-7974-040-X [Consulta: 20 abril 2016].
- ↑ 5,0 5,1 Blay, Arturo. Héroes del Silencio. Valencia, España: Editorial La Máscara, 1997. ISBN 84-7974-231-3.
- ↑ 6,0 6,1 Blay, Pep. Enrique Bunbury : lo demás es silencio. 1. ed.. Barcelona: Plaza & Janés Editores, 2007. ISBN 978-84-01-30551-1 [Consulta: 20 abril 2016].
- ↑ La Herida del Silencio. «Historia de Héroes del Silencio: 1987» (en castellà). Arxivat de l'original el 19 de juny 2009. [Consulta: 20 abril 2016].
- ↑ 8,0 8,1 Videla, Luis. Enrique se escribe con "N" de Bunbury : una biografía no autorizada. 1a edició. [Buenos Aires]: Elaleph.com, 2005. ISBN 987-1070-22-5.
- ↑ Silencio, Héroes del. Senderos de traición. Madrid: El País, 2007. ISBN 978-84-9815-837-3.
- ↑ Primera Línea, n 112. Agost 1994, pàg. 44
- ↑ Losilla, Javier. Diván : conversaciones con Enrique Bunbury. Saragossa: Zona de Obras, 2000. ISBN 84-931607-0-9.
- ↑ Biografías.es. «Biografía de Héroes del Silencio» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2016].
- ↑ IndyRock. «Bogusflow, en IndyRock» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2016].
- ↑ El Universo. «Héroes del Silencio, la banda de rock en español que no siguió estereotipos» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2010].
- ↑ El País. «Héroes del Silencio confirma un segundo concierto para Zaragoza» (en castellà). [Consulta: 11 gener 2010].
- ↑ Bunbury Club. «Alan Boguslavsky y la "no invitación" al Tour 2007» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-06-02. [Consulta: 28 octubre 2008].
- ↑ El Confidencial Musical. «Avalancha por Héroes del Silencio» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 11 gener 2010].
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Web oficial de Héroes del Silencio Arxivat 2019-11-29 a Wayback Machine.
- Web oficial de Bunbury
- Héroes del Silencio TV Arxivat 2013-06-11 a Wayback Machine.