Ignacio Bayón Mariné
![]() (1981) ![]() | |||||||||||||
Nom original | (es) Ignacio Bayón ![]() | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Biografia | |||||||||||||
Naixement | 14 febrer 1944 ![]() Madrid ![]() | ||||||||||||
Mort | 4 maig 2024 ![]() La Rioja (Espanya) ![]() | ||||||||||||
![]() | |||||||||||||
2 de maig de 1980 – 3 de desembre de 1982 | |||||||||||||
![]() | |||||||||||||
3 d'abril de 1978 – 18 de juny de 1980 | |||||||||||||
← Enrique Guzmán Ozámiz Alejandro Rebollo Álvarez-Amandi → | |||||||||||||
Dades personals | |||||||||||||
Formació | Universitat Complutense de Madrid ![]() | ||||||||||||
Activitat | |||||||||||||
Ocupació | advocat | ||||||||||||
Ocupador | Universitat Complutense de Madrid ![]() | ||||||||||||
Partit | UCD | ||||||||||||
Membre de | Real Academia de Gastronomía ![]() | ||||||||||||
Participà en | |||||||||||||
18 agost 2020 | En defensa del regnat de Joan Carles I ![]() | ||||||||||||
Família | |||||||||||||
Cònjuge | María Julia Pedraza Ramírez ![]() | ||||||||||||
Premis
| |||||||||||||
Llista
|
Ignacio Bayón Mariné (castellà: Ignacio Bayón) (Madrid, 14 de febrer de 1944 - La Rioja, 4 de maig de 2024) va ser un empresari i polític espanyol.[2]
Biografia
Doctor en Dret per la Universitat Complutense de Madrid en 1965 i Lletrat del Consell d'Estat en 1966 i de les Corts Espanyoles en 1967. Després fou professor de dret financer i tributari a la Universitat Complutense de Madrid.[3]
Començà a ocupar alts càrrecs de l'administració l'u de gener de 1974, quan fou nomenat secretari general tècnic del Ministeri d'Obres Públiques i el desembre de 1975 subsecretari amb Francisco Lozano Vicente. El juliol de 1977 fou nomenat subsecretari de Transports i Comunicacions sota les ordres de José Lladó Fernández-Urrutia. Després fou membre dels consells d'administració de l'Institut Nacional d'Indústria (INI) i de l'Institut de Crèdit Oficial fins que el març de 1978 va ser nomenat president de RENFE,[4] càrrec que va deixar en 1980 quan fou nomenat ministre d'Indústria i Energia per Adolfo Suárez. Es va mantenir en el càrrec fins a les eleccions generals espanyoles de 1982, que provocaren l'ensulsiada de la UCD i l'arribada al poder del PSOE.
Després del seu pas per la política, ha estat president de l'editorial Espasa-Calpe (1983-1992), de Citroën-Hispania (1992), FCC Inmobiliaria (1993) i president del grup Omsa (1996). El 1997 fou nomenat director extern de Repsol YPF S.A. Des de 1997 és president de Realia Bussines, S.A.[5]
En març de 2013 fou imputat amb cinc empresaris més per la jutgessa Mercedes Alaya Rodríguez en relació al cas Mercasevilla, qui el cridà a declarar[6] pel concurs suposadament fraudulent per a la venda dels terrenys de Mercasevilla. Bayón va declarar que no va participar en el projecte perquè ho va fer el departament de Promoció.[7]
Referències
- ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
- ↑ «Muere a los 80 años Ignacio Bayón, ministro de Industria y Energía con Adolfo Suárez y presidente de FAD» (en castellà). Heraldo de Aragón, 04-05-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Bayón Mariné, Ignacio (1944-VVVV). » MCNBiografias.com». [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ «Ignacio Bayón Mariné» (en castellà). [Consulta: 6 maig 2024].
- ↑ Ignacio Bayón a Bloomberg.com
- ↑ La juez Alaya imputa a 6 empresarios, entre ellos al padre de Fátima Báñez ya fallecido, en el caso Mercasevilla a El Economista, març de 2013
- ↑ «El empresario Ignacio Bayón dice que no elaboró el proyecto de Mercasevilla» (en castellà). EFE, 14-06-2013. [Consulta: 6 maig 2024].
Enllaços externs
- Notícies sobre Ignacio Bayón a El País
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: Enrique Guzmán Ozámiz | President de RENFE![]() 1978-1980 | Succeït per: Alejandro Rebollo Álvarez-Amandi |
Precedit per: Carlos Bustelo y García del Real | Ministre d'Indústria![]() 1980 – 1982 | Succeït per: Carlos Solchaga Catalán |