Jacques Pimpaneau
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Jacques Émile André Pimpaneau ![]() 12 setembre 1934 ![]() 15è districte de París (França) ![]() |
Mort | 2 novembre 2021 ![]() 13è districte de París (França) ![]() |
Altres noms | Martin Maurey ![]() |
Formació | École nationale des langues orientales vivantes - xinès Universitat de Pequín ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Sinologia, traducció de l'anglès, traducció del xinès i traducció al francès ![]() |
Ocupació | sinòleg, traductor, investigador post-doc ![]() |
Professors | David Hawkes ![]() |
Alumnes | Sylvie Gentil ![]() |
Obra | |
Estudiant doctoral | Roger Darrobers, Nahal Tajadod, Michèle Métail, Valérie Lavoix (en) ![]() ![]() ![]() ![]() |
Família | |
Cònjuge | Angharad Pimpaneau Sylvie Pimpaneau ![]() |
Fills | Tristan Pimpaneau ( ![]() Sara Pimpaneau ( ![]() ![]() |
Jacques Pimpaneau (París, 12 de setembre de 1934 - París, 2 de novembre de 2021) va ser un sinòleg francès.[1]
Va estudiar a la Universitat de Pequín del 1958 al 1960.[2] De tornada a Occident, esdevé professor a l'Institut National des Langues et Civilisations Orientales, on va ser titular de la càtedra de literatura xinesa des del 1963 fins al 1999.[3] Entre el 1968 i el 1971 va ser professor a la Universitat Xinesa de Hong Kong on coincideix amb el sinòleg belga Pierre Ryckmans.[4]
Pimpaneau va estar al centre de reunions entre certs sinòlegs i teòrics radicals situacionistes com el seu antic alumne René Viénet.[4] Va participar el 1976 al documental Chinois, encore un effort être révolutionnaires!.
El 1972 va crear a París el museu Kwok On, les col·leccions del qual es van donar al Museu d'Orient de Lisboa.[2]
Obres destacades
- Chine l'opéra classique : promenade au jardin des poiriers [Òpera clàssica de la Xina: passejada pel jardí dels perers]. nova edició eixamplada de 2014. París: Les Belles lettres, 1983. ISBN 978-2-251-44442-0.
- Chine, histoire de la littérature (en francès). Nouv. éd. rev. París: Éditions P. Picquier, 2004. ISBN 2-87730-702-6.
- Chine : Mythes et dieux de la religion populaire. (en francès). edició eixamplada de 1999. Arles: P. Picquier, 1995. ISBN 2-87730-450-7.
- Dans un jardin de Chine (en francès). Philippe Picquier, 1999 (Picquier Poche). ISBN 2-87730-683-6.
- Lettre à une jeune fille qui voudrait partir en Chine, Collection Picquier poche, Philippe Picquier, 2003, ISBN 2-87730-711-5
- Chine : Culture et traditions, Nouvelle édition revue et corrigée, Philippe Picquier, 2004 ISBN 2-87730-701-8
- Célébration de l'ivresse, Collection Écrits dans la paume de la main, Philippe Picquier, 2000 ISBN 2-87730-501-5
- À deux jeunes filles qui voudraient comprendre la religion des chinois, Philippe Picquier, 2010
- Chroniques sanglantes de Chinoises amoureuses, Éditions Espaces et signes, 2014 ISBN 978-2-9535965-7-1
Referències
- ↑ «Disparition de Jacques Pimpaneau, sinologue et professeur à l'Inalco de 1965 à 1999» (en francès). Institut nacional de llengües i civilitzacions orientals, 05-11-2021. [Consulta: 12 març 2023].
- ↑ 2,0 2,1 «Jacques Pimpaneau» (en francès). L'Asiathèque. [Consulta: 12 març 2023].
- ↑ «Jacques Pimpaneau, grand spécialiste de la civilisation chinoise, est mort» (en francès). Le Monde, 12-11-2021.
- ↑ 4,0 4,1 «Commemorating Jacques Pimpaneau» (en anglès), 07-11-2021. [Consulta: 12 març 2023].