Lautaro Murúa
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 29 desembre 1926 ![]() Tacna (Perú) ![]() |
Mort | 3 desembre 1995 ![]() Madrid ![]() |
Causa de mort | càncer de pulmó ![]() |
Activitat | |
Ocupació | actor, pintor, guionista, director de cinema, actor de cinema ![]() |
Activitat | 1949 ![]() ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Lautaro Murúa Herrera (Tacna, Xile; 29 de desembre de 1926-Madrid, Espanya; 3 de desembre de 1995)[1] va ser un actor i director de cinema i de teatre xilè-argentí. Va fer la major part de la seva obra a l'Argentina i es va nacionalitzar argentí.
Biografia
Va néixer el 29 de desembre de 1926 a la ciutat de Tacna, en aquells dies sota domini chileno, en l'actualitat sota sobirania peruana. En Santiago va estudiar Belles arts i va participar al Teatre Experimental de la Universitat de Xile que va renovar l'escena xilena. En 1954 va protagonitzar la versió teatral de Martín Rivas, adaptada per Santiago del Campo i dirigida per Germán Becker, que es va transformar en un dels successos teatrals de la dècada en aquest país.[2] Segons el mateix Becker, Murúa —temps abans de la seva activitat universitària i teatral— hauria tingut un breu pas per l'Escola d'Aviació.[3]
La seva obra creativa de transcendència la va realitzar a l'Argentina, país al qual va emigrar en temps del segon govern del general Carlos Ibáñez del Campo (1955?). Allí va viure gairebé quatre dècades i va deixar la major part del seu llegat com a actor i com a director de cinema i teatre.
A partir de 1976, a causa de la commoció política imperant, després de la mort del General Perón i el cop d'estat del mateix any, es va exiliar en Espanya, on va romandre fins a 1983, tornant amb el retorn de la democràcia després de la dictadura militar argentina.
Com a actor de cinema es va destacar a Invasión (1969), Crónica de una señora (1971), Quebracho (1974), La muchacha de las bragas de oro (1979),[4] No habrá más penas ni olvido (1983), Noches sin lunas ni soles (1984), El exilio de Gardel (Tangos) (1985) i La peste (1992), entre moltes altres.
Com a director de cinema, els seus films més rellevants van ser Shunko (1960), Alias Gardelito (1962), Un guapo del 900 (1971), La Raulito (1975) i Cuarteles de invierno (1984), entre altres.[4]
En una de les seves últimes pel·lícules va interpretar al torero Juan Belmonte en la pel·lícula Belmonte.
Va morir el 3 de desembre de 1995 als 69 anys d'edat per un càncer de pulmó a Madrid.
Filmografia
Com a actor
Any | Pel·lícula | Director |
---|---|---|
1949 | El paso maldito | |
Esperanza | ||
1950 | Surcos de sangre | |
La hechizada | ||
1954 | Llampo de sangre | |
Confesiones al amanecer | ||
1955 | La simuladora | |
La delatora | ||
Concierto para una lágrima | ||
1956 | Enigma de mujer | |
Graciela | ||
1957 | La casa del ángel | |
1958 | El secuestrador | |
Demasiado jóvenes | ||
Detrás de un largo muro | ||
1959 | La caída | |
Aquello que amamos | ||
En la ardiente oscuridad | ||
1960 | Fin de fiesta | |
Shunko[5] | ||
1961 | Libertad bajo palabra | |
Alias Gardelito[5] | ||
Tres veces Ana | ||
1962 | Dar la cara | |
La cifra impar | ||
Misión 52 | ||
Los venerables todos | ||
1963 | Racconto | |
Paula cautiva | ||
1964 | Le retour | |
El octavo infierno | ||
1965 | Pajarito Gómez | |
Fuelle querido (voz) | ||
El reñidero | ||
Nadie oyó gritar a Cecilio Fuentes | ||
1966 | Una máscara para Ana | |
Todo sol es amargo | ||
El ojo que espía | ||
1967 | Las pirañas | |
Los traidores de San Ángel | ||
1968 | Martín Fierro | |
1969 | Invasión | |
La frontera olvidada | ||
1970 | El santo de la espada | |
1971 | Un guapo del 900 | |
Nosotros los monos (de sí mismo) | ||
El destino | ||
Crónica de una señora | ||
Argentino hasta la muerte | ||
1972 | Heroína | |
Los traidores | ||
1973 | José María y María José: Una pareja de hoy | |
La revolución | ||
1974 | La tregua | |
Quebracho | ||
1975 | Las sorpresas | La Raulito |
Nazareno Cruz y el Lobo | ||
Los chantas | ||
1976 | Sola | La Raulito en libertad |
No toquen a la nena | ||
1978 | Soldados | |
Las truchas | ||
1980 | El carnaval de las bestias | |
La muchacha de las bragas de oro | ||
1982 | Corazón de papel | |
El triunfo de un hombre llamado Caballo | ||
Muerte en el Vaticano | ||
1983 | No habrá más penas ni olvido | |
Juego de poder (Espanya - Regne Unit) | ||
1984 | Noches sin lunas ni soles | |
Cuarteles de invierno | ||
Gracias por el fuego | ||
1985 | El exilio de Gardel (Tangos) | |
1986 | Pobre mariposa | |
1990 | Yo, la peor de todas | |
1991 | Grito de piedra | |
1993 | Un muro de silencio | |
1993 | La peste | |
1995 | Belmonte |
Televisió
- 1956: Teatro del sábado.
Premis
- 1957 – Premi Cóndor de Plata al millor actor, Asociación Argentina de Críticos de Cine, per Graciela.
- 1960 – Premi Cóndor de Plata al millor actor, Asociación Argentina de Críticos de Cine, per Aquello que amamos.
- 1961 – Premi Cóndor de Plata a la millor pel·lícula, Asociación Argentina de Críticos de Cine, per Shunko.
- 1961 – Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata, millor filme en castellà, per Shunko.
- 1962 – Premi Cóndor de Plata a la millor pel·lícula i al millor director, Asociación Argentina de Críticos de Cine, per Alias Gardelito.
- 1963 – Premi Cóndor de Plata al millor actor, Asociación Argentina de Críticos de Cine, per La cifra impar.
- 1979 – Premis ACE al millor film, per La Raulito.
Referències
- ↑ «Lautaro Murúa». [Consulta: 29 novembre 2020].
- ↑ [Enllaç no actiu]
- ↑ Germán Becker. De memoria.
- ↑ 4,0 4,1 «Fallece en un hospital de Madrid Lautaro Murúa, director de 'La Raulito'», 4 diciembre 1995. [Consulta: 29 novembre 2020].
- ↑ 5,0 5,1 Miccio, José. «Lautaro Murúa, cineasta, por José Miccio», 11-02-2020. [Consulta: 29 novembre 2020].
Enllaços externs
- Shunko, de Jorge W. Abalos. La película
- Homenaje a Lautaro Murúa, Clarín, 2 de desembre de 1996 Arxivat 2008-09-21 a Wayback Machine.
- Entrevista realitzada per Viviana García. Extretaa de Generaciones 60/90. Cine argentino independiente, Buenos Aires: Malba –Colección Costantini, 2003