Macari el Gran
![]() Icona egípcia, s. XVIII | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 300 (Gregorià) ![]() Baix Egipte ![]() |
Mort | 391 ![]() Uadi el Natrun (Egipte) ![]() |
Sepultura | Monestir de Sant Macari el Gran (Wadi El Natrun) |
Religió | Església Catòlica ![]() |
Activitat | |
Ocupació | monjo cristià oriental ![]() |
Període | Baix Imperi Romà ![]() |
anacoreta i sant | |
Celebració | Església Catòlica Romana, esglésies orientals, Església Ortodoxa Copta, Església Ortodoxa Grega |
Canonització | Antiga |
Pelegrinatge | Monestir de Sant Macari |
Festivitat | 15 de gener (occident); 19 de gener (orient); 27 Paremhat (4 d'abril, coptes) |
Iconografia | Vell, amb una gran barba, semidespullat com a ermità o amb hàbit de monjo |
Macari Major (Macarius, Μακάδριος) fou un asceta egipci probablement deixeble o almenys contemporani de Sant Antoni, conegut també com a Macari Magne o Macari el Gran o Macari el Vell. És venerat com a sant per certes grups de la cristiandat.[1]
Hagiografia
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/Macarius_Kloster_BW_1.jpg/220px-Macarius_Kloster_BW_1.jpg)
L'esmenten principalment Rufí i Teodoret. Va néixer a l'Alt Egipte. Als trenta anys va optar per la vida solitària i es va retirar al desert d'Escetis (Gran desert de Líbia) a entre 100 i 200 km al sud d'Alexandria. Als quaranta anys fou ordenat sacerdot. Hauria tingut els dons de curar, allunyar els dimonis i de fer profecies, i que fins i tot va ressuscitar un home per convèncer un heretge. Els mateixos Rufí i Pal·ladi que en donen notícia, mencionen la cosa sabien només d'oïda.
Fou desterrat per ortodox durant el govern del patriarca Luci, arrià, juntament amb Macari d'Alexandria i altres solitaris egipcis, i es van establir a una illa rodejada de maresmes, terres habitades només per pagans.
Va morir als noranta anys vers el 390 o 391. Fou declarat sant tant per l'església llatina com per la grega que el celebren el 15 de gener i el 19 de gener.
Obres
Va deixar escrites unes epístoles, però altres llibres de més dubtosa autoria s'han publicat sota el seu nom:
- 1. Ὁμιλίαι πνευματιακαι, Homiliae Spirituales.
- 2. Περὶ τελειότος ἐν πνεύματι, De Perfectione in Spiritu
- 3. Περὶ προσευχῆς, De Oratione
- 4. Περι ὑπομονῆς καὶ διακρίσεως, De Patientia et Discretione
- 5. Περὶ ὑψώσεως τοῦ νοός, De Eleratione Mentis
- 6. Περὶ ἀγαπῆς, De Charitate
- 7. Περὶ ἐλευθεριας νοός, De Libertate Mentis
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ Mühlek, Karl. «Makarios der Ägypter». A: Biographisch-bibliographisches Kirchenlexikon (en alemany). Volum 5: Leyden, Nikolaus fins a Moench, Antonius. Nordhausen: Herzberg, 1993, p. 596-597. ISBN 978-3-88309-040-5.