Marcèla Drutel
![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Marcelle Louise Marie Drutel ![]() 24 maig 1897 ![]() Marsella (França) ![]() |
Mort | 30 desembre 1985 ![]() Toló (França) ![]() |
![]() | |
1950 – 1985 ← Josèp d'Arbaud – Pierre Fabre (en) ![]() ![]() | |
Dades personals | |
Formació | Universitat d'Ais-Marsella ![]() |
Activitat | |
Ocupació | escriptora, poetessa, teacher of literature (en) ![]() ![]() |
Membre de | Felibritge Lou prouvençau à l'escolo (fundadora) Société d'histoire et d'archéologie de Nîmes et du Gard Lou Roudet de z-Ais (oc) ![]() ![]() |
Gènere | Erotic poetry (en) ![]() ![]() |
Nom de ploma | L'Aubanelenco L'Aubanelenca ![]() |
Premis
|
Marcèla Drutel, en occità: Marcello Drutel, (Marsella, 24 de maig de 1897 – Toló, 30 de desembre de 1985) va ser una poetessa occitana,[1] crítica literària i professora.[2] El seu nom de ploma era Aubanelenca, en record del poeta Théodore Aubanel, al qual admirava.[3] El 1933, va publicar el seu primer recull de poemes, Li desiranço, una celebració de l'amor carnal, publicació que va provocar un escàndol. A De Soulèu emai de Luno, de 1965, va voler transportar la música de Claude Debussy al camp de la poesia.[1] Drutel va ser felibressa i interpret de tamborí i durant 37 anys va impartir classes de provençal a l'escola de formació del professorat d'Ais de Provença.[4] Una de les fonts d'aquesta ciutat, a la plaça de Saint Honoré, porta el seu nom.[4]
Referències
- ↑ 1,0 1,1 «Marcèla Drutel | enciclopèdia.cat». [Consulta: 28 maig 2021].
- ↑ «Marcelle Drutel (1897-1985)» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2021].
- ↑ Philippe Gardy, « Sully-André Peyre à Max Rouquette. Une correspondance (1938-1945) », Lengas, no 69, 2011, Lettre no 7, note 62
- ↑ 4,0 4,1 «Fontaine Marcello Drutel» (en francès), 08-08-2016. [Consulta: 28 maig 2021].