Nicolò Amati
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 3 desembre 1596 ![]() Cremona (Imperi Espanyol) ![]() |
Mort | 12 abril 1684 ![]() Cremona (Imperi Espanyol) ![]() |
Activitat | |
Ocupació | lutier, fabricant d'instruments musicals ![]() |
Professors | Girolamo Amati ![]() |
Instrument | Violí ![]() |
Família | |
Fills | Hieronymus Amati ![]() |
Pare | Girolamo Amati ![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9b/Contrabbasso_fatta_da_Niccol%C3%B2_Amati_a_Cremona_nel_1670.jpg/220px-Contrabbasso_fatta_da_Niccol%C3%B2_Amati_a_Cremona_nel_1670.jpg)
Nicolò Amati (Cremona, 3 de desembre de 1596 - 12 d'abril de 1684) va ser un constructor de violins italià,[1] membre de l'escola de Cremona de fabricants de violí. El seu pare era Girolamo Amati, també fabricant de violins. Nicolò Amati va ser el millor artesà de la família Amati.[2]
Va fabricar un model molt elegant, amb tapa i fons corbats i fet amb fusta de veta molt fina. Les obertures de ressonància són gràcils amb audàcia, la talla de la voluta és exquisida, el vernís és transparent i el fons té un to viu. El so és dolç i suau. Com a norma, va utilitzar un patró petit, encara que va construir diversos violins grans que s'anomenen avui "Grand Amatis" i són molt valorats. A més va construir diversos violoncels i violes de considerable bellesa.
Amb la seva esposa, Lucrècia Pagliari, va tenir dos fills. Entre els seus alumnes trobem els grans artesans Antonio Stradivari i Andrea Guarneri, amb els quals va perfeccionar l'arc del violí. El lutier alemany M. Klotz fou amic seu i en el seu taller de Mittenwald li copià algun model de violí (això si sempre amb l'etiqueta corresponent).[3]
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ Beare, Charles «Amati». The New Grove Dictionary of Musical Instruments, 1984, pàg. 55.
- ↑ José M. Cortés Muñoz. Relieves de un mundo plano. Editorial Visión Libros, p. 343–. ISBN 9788499839059 [Consulta: 20 abril 2011].
- ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 665. (ISBN 84-7291-255-8)