Oliviero Carafa
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 10 març 1430 ![]() Nàpols (Itàlia) ![]() |
Mort | 20 gener 1511 ![]() Roma ![]() |
Administrador apostòlic | |
13 maig 1510 – 20 gener 1511 Diòcesi: bisbat de Tricarico | |
Administrador apostòlic | |
27 octubre 1507 – 20 gener 1511 Diòcesi: bisbat de Segni | |
Administrador apostòlic | |
20 agost 1507 – 13 maig 1510 Diòcesi: bisbat de Latina-Terracina-Sezze-Priverno | |
Administrador apostòlic | |
1r gener 1506 – 9 juliol 1507 Diòcesi: bisbat de Caiazzo | |
Cardenal bisbe d'Òstia | |
29 novembre 1503 – 20 gener 1511 ← Juli II – Rafaele Galeotto Riario → Diòcesi: bisbat suburbicari d'Òstia | |
Administrador apostòlic | |
4 agost 1503 – 1r abril 1505 Diòcesi: arquebisbat de Nàpols | |
Administrador apostòlic | |
2 febrer 1500 – 20 desembre 1501 Diòcesi: bisbat de Chieti | |
Administrador apostòlic | |
3 octubre 1495 – 13 setembre 1497 ← Giacomo Passarella (en) ![]() Diòcesi: bisbat de Rímini | |
Administrador apostòlic | |
6 gener 1495 – 20 gener 1511 Diòcesi: bisbat de Cadis | |
Degà del Col·legi Cardenalici | |
11 agost 1492 – 20 gener 1511 ← Alexandre VI – Rafaele Galeotto Riario → | |
Administrador apostòlic | |
16 novembre 1491 – 23 juny 1494 Diòcesi: bisbat de Salamanca | |
Abat abadia de Montevergine | |
té el rol: abat comendatari 1486 – 1511 | |
Administrador apostòlic | |
17 octubre 1485 – 15 abril 1497 Diòcesi: bisbat de Cava de' Tirreni | |
Abat Abadia de Cava | |
té el rol: abat comendatari 1485 – 1497 | |
Cardenal bisbe de Sabina (Vescovio) | |
31 gener 1483 – 29 novembre 1503 ← Juli II – Girolamo Basso della Rovere → Diòcesi: bisbat de Vescovio | |
Camarlenc del Col·legi Cardenalici | |
15 gener 1477 – 9 gener 1478 ← Giacomo Ammannati Piccolomini – Marco Barbo → | |
Cardenal bisbe d'Albano | |
24 juliol 1476 – 31 gener 1483 ← Alexandre VI – Jean de la Balue → Diòcesi: bisbat suburbicari d'Albano | |
![]() | |
5 setembre 1470 – 20 gener 1511 ← Richard Olivier de Longueil – Pietro Accolti → | |
Abat Santa Maria di Cadossa | |
té el rol: abat comendatari 1469 – 1499 | |
![]() | |
3 desembre 1467 – 5 setembre 1470 ← Louis d'Albret – Philippe de Lévis → | |
Arquebisbe de Nàpols | |
29 desembre 1458 – 20 setembre 1484 ← Giacomo Tebaldi – Gianvincenzo Carafa → Diòcesi: arquebisbat de Nàpols ![]() | |
Dades personals | |
Religió | Església Catòlica ![]() |
Activitat | |
Ocupació | jurista, sacerdot catòlic ![]() |
Carrera militar | |
Branca militar | Marina pontifícia ![]() |
Rang militar | almirall ![]() |
Orde religiós | Orde de sant Benet ![]() |
Consagració | Leone de Simone ![]() |
Participà en | |
31 octubre 1503 | conclave d'octubre de 1503 |
21 setembre 1503 | conclave de setembre de 1503 |
6 agost 1492 | conclave de 1492 |
26 agost 1484 | conclave de 1484 |
6 agost 1471 | conclave de 1471 ![]() |
Família | |
Família | Carafa ![]() |
Oliviero Carafa (Nàpols, 10 de març de 1430 - 20 de gener de 1511) va ser un cardenal italià, arquebisbe de Nàpols[1] i Degà del Col·legi Cardenalici els últims anys de la seva vida.[2][3]
Biografia
De família noble, era fill de Francesco Carafa, patrici napolità, i de Maria Origlia. Per relacions familiars, estava connectat a altres cardenals, com Filipo Carafa, Gian Pietro Carafa, Carlo Carafa, entre d'altres. Va obtenir el seu doctorat en teologia a Nàpols.
Vida religiosa
Va ser triat arquebisbe de Nàpols el 18 de novembre de 1458.[3] Consagrat el 29 de desembre de 1458, en la Torre del Greco, per Leone de Simone, bisbe de Nola, assistit per Leone Cortese, bisbe d'Acerra, i per Benedetto, bisbe de Dragonara. Va prendre possessió de la seu el 13 de gener de 1459.
Promogut al cardenalat, a petició del rei de Nàpols, Ferran d'Antequera. El 18 de setembre de 1467,[3] va ser nomenat cardenal in pectore pel Papa Pau II, sent el seu nom anunciat l'endemà. Va rebre la birreta cardinalícia i el títol de cardenal-presbíter de Sants Marcelino e Pedro el 3 de desembre. Va aconseguir el títol de Sant Eusebi el 5 de setembre de 1470.
El 22 de desembre de 1471, el nou Papa Sixt IV el va nomenar nunci davant el rei Ferran I per a obtenir la seva participació en la formació d'una flota, que el cardenal anava a comandar, va deixar Roma el 28 de maig de 1472, durant la festa de Corpus Christi, després de la missa celebrada en la basílica de Sant Pere, en presència del papa i de la Santa Seu. Va arribar a Òstia i va ser a bord, dirigint la flota cristiana com el seu almirall, per a Nàpols i va continuar en direcció a Rodes, lluitar contra els bucs turcs i ocupar la important fortalesa musulmana d'Esmirna. Va retornar a Roma el 23 de gener de 1473 amb els presoners que havien estat capturats i va ser rebut pel papa en el Consistori. El 5 de juny, el cardenal va rebre a Roma la Princesa Elionor, filla del rei de Nàpols. Va anar amb el papa a Viterbo i Foligno el 10 de juny de 1476, a causa de la pesta.[3]
El 24 de juliol de 1476, assumeix el Bisbat suburbicari d'Albano, mantenint in commendam el títol de Sant Eusebi. Entre 1477 i 1478, va ser Camarlenc de la Santa Església Catòlica. Va passar pel Bisbat suburbicari de Sabina-Poggio Mirteto el 31 de gener de 1483. Va renunciar a la Seu de Nàpols en favor del seu germà Alessandro, el 20 de setembre de 1484.
Després de l'elecció del Papa Alexandre VI, es Degà del Col·legi Cardenalici. Es va abstenir de visitar el rei Carles VIII de França, que havia arribat a Roma. El 7 de gener de 1493, va buscar refugi amb el papa, al Castell de Sant'Angelo. Va deixar Roma per Orvieto amb el Papa Alexandre VI el 27 de maig de 1495. Nomenat administrador de Rimini el 31 d'octubre de 1495, va renunciar al càrrec en favor del seu nebot Vincenzo en 13 de setembre de 1497. Protector dels frares dominicans, va rebutjar a defensar Girolamo Savonarola l'abril de 1497. Amb la mort del seu germà, va ser administrador de la Seu de Nàpols, el 4 d'agost de 1503, ocupant el càrrec fins l'abril de 1505.
El 29 de novembre de 1503, es cardenal-bisbe del Bisbat suburbicari d'Òstia. Va ser un patró de les arts i de les lletres, i de les primeres impremtes de Roma. A més, va ser un gran benefactor de les ciutats de Roma i Nàpols, on va construir esglésies, hospitals i monestirs. Ell va fer entrar en l'estat eclesiàstic el seu nebot, Gian Pietro, que més tard seria el Papa Pau IV.[3]
Conclaves
- Conclave de 1471 - va participar de l'elecció del Papa Sixt IV.[4]
- Conclave de 1484 - va participar de l'elecció del Papa Innocenci VIII.
- Conclave de 1492 - va participar com a vicedegà de l'elecció del Papa Alexandre VI.
- Conclave de setembre de 1503 - va participar probablement com degà de l'elecció del Papa Pius III.
- Conclave de la tardor de 1503 - va participar probablement com a degà de l'elecció del Papa Juli II.
Referències
- ↑ «Oliviero Cardinal Carafa [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 22 maig 2020].
- ↑ «Oliviero Carafa | Italian cardinal» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2020].
- ↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 3,4 «CARAFA, Oliviero in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 22 maig 2020].
- ↑ «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of September 18, 1467». [Consulta: 22 maig 2020].