Oni
![]() ![]() | |
Altres | |
---|---|
Equivalent | ogre ![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/a/a7/Oni.jpg)
Un oni (
Durant el període Heian (794–1185), els oni sovint eren representats a la literatura japonesa, com a monstres terrorífics que es menjaven persones. Una representació habitual d'oni és menjant-se persones d'una queixalada. En un llibre de Nihon Ryōiki es mostra una dona que és devorada per un oni.[8] Hi ha la teoria que la raó per la qual les històries d'onihitokuchi eren habituals és que les guerres, els desastres i les fams en què les persones perden la vida o desapareixen s'interpretaven com que arribaven onis d'un altre món al món actual que s'emporten els humans.[9]
No va ser fins que es va crear la llegenda de Shuten-dōji que l'oni va començar a ser representat a les pintures,[10] i des del segle XIV. Shuten-dōji ha estat considerat com l'oni més famós i fort del Japó. La llegenda de Shuten-dōji s'ha descrit des del segle XIV en diverses arts, arts escèniques tradicionals i literatura com ara emakimono, jōruri, noh, kabuki, bunraku i ukiyo-e. El tachi (espasa llarga japonesa) "Dōjigiri" amb el qual Minamoto no Yorimitsu va decapitar Shuten-dōji' a la llegenda, ara està designat com un tresor nacional i un dels Tenka-Goken (Cinc espases més grans sota el cel).[11][12]
Són personatges populars en l'art, la literatura i el teatre japonesos[13] i apareixen com a personatges tipus en els coneguts contes de fades de Momotarō (Peach Boy), Issun-bōshi i Kobutori Jīsan. Tot i que els oni s'han descrit com a criatures aterridores, en la cultura moderna se n'expliquen històries menys espantoses, com ara les d'Oni Mask i Red Oni Who Cried.
Referències
- ↑ 1,0 1,1 Reider. Japanese Demon Lore : Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 29–30.
- ↑ Reider. Japanese Demon Lore : Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 29–30.
- ↑ 3,0 3,1 "Oni." Handbook of Japanese Mythology, by Michael Ashkenazi, ABC-CLIO, 2003, pp. 230–233.
- ↑ Reider. Japanese Demon Lore : Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 34.
- ↑ Reider. Japanese Demon Lore : Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 24–25.
- ↑ Reider. Japanese Demon Lore : Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 43.
- ↑ Reider. Japanese Demon Lore: Oni from Ancient Times to the Present. University Press of Colorado, p. 52–54.
- ↑ Ensuke Konno. 日本怪談集 妖怪篇 (Nihon Kaidanshū Yōkai hen). Shakai Shisōsha, 1981, p. 190–101. ISBN 978-4-390-11055-6.
- ↑ Takashi Okabe. 日本「神話・伝説」総覧 (Nihon Shinwa Densetsu Sōran). Shinjinbutsu ōraisha, 1992, p. 245. ncid: BN08606455.
- ↑ Error: hi ha títol o url però calen tots dos paràmetres.Naoto Yoshikai. «» (en japonès). Doshisha Women's College of Liberal Arts, 10-01-2023. Arxivat de l'original el 23 January 2023. [Consulta: 14 maig 2023].
- ↑ 酒呑童子を退治した天下五剣「童子切安綱」 Naoya Japanese Sword Museum Nagoya Touken World.
- ↑ Shuten-dōji. Kotobank.
- ↑ Lim, Shirley. Reading the literatures of Asian America. Temole University Press, 1992, p. 242. ISBN 978-0-87722-935-3.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)