Portaavions Taiyō
Noms Kasuga Maru (1940–1942) Taiyō (1942–1944) ![]() | |||
Drassana | Mitsubishi Heavy Industries ![]() | ||
---|---|---|---|
Lloc de producció | Mitsubishi ![]() | ||
País de registre | |||
Historial | |||
Col·locació de quilla | 6 gener 1940 | ||
Avarament | 19 setembre 1940 | ||
Naufragi | 18 agost 1944 ![]() | ||
Operador/s
| |||
![]() | |||
2 setembre 1941 – 18 agost 1944 | |||
Operador | Marina Imperial Japonesa | ||
Destí | enfonsat en combat | ||
Característiques tècniques | |||
Tipus | transatlàntic (1940–1941) portaavions d'escorta (1941–1944) ![]() | ||
Classe | Classe Taiyō ![]() | ||
Desplaçament | 18116 t (estàndard) 20321 t (normal) ![]() | ||
Propulsió | 2 turbina Kampon 4 caldera de tub d'aigua ![]() | ||
Potència | 18.000 kW ![]() | ||
Velocitat | 21 kn ![]() | ||
Autonomia | 8500 mn a 18 kn ![]() | ||
Capacitat | 747 ![]() | ||
Característiques militars | |||
Armament | Original:
Des del 30 de juliol de 1942:
Des del 14 de juliol de 1943:
Des del 18 d'abril de 1944:
| ||
Aeronaus | 27 avió ![]() | ||
Més informació | |||
Conflictes | Segona Guerra Mundial ![]() | ||
El Taiyō (japonès: 大鷹, Gran Falcó) va ser un portaavions de la Marina Imperial Japonesa, que formava la classe Taiyō amb el Chūyō i l'Unyō.
Construcció i conversió
La seva construcció s'inicià com el transatlàntic Kasuga Maru (日丸) el 6 de gener de 1940, sent botat al setembre del mateix any, però al febrer de 1941, abans de la seva conclusió, va ser requisat per ser emprat com a transport militar. Després de portar a terme aquesta funció durant uns mesos, es decidí finalment transformar-lo en un portaavions, realitzant-se a Sasebo entre maig i setembre de 1941.
Historial Operatiu
Igual que els seus bessons, va ser destinat a tasques de transport d'avions, material i personal, sovint en companyia del Chūyō o del Unyō. Igual que ells, també va ser repetidament atacat per submarins, tant el 28 de setembre de 1942 pel USS Trout, el 9 d'abril de 1943 pel USS Tunny, o el 24 de setembre del mateix any pel USS Cabrilla; tot i que en les tres ocasions va aconseguir arribar a port per ser reparat i tornar al servei actiu.
Durant la seva carrera experimentà successius increments al seu armament antiaeri, i fins i tot submarí a la darrera modificació, portant càrregues de profunditat. No obstant això, el 18 d'agost de 1944, prop del cap Bolinao (Luzon), i mentre que escortava un comboi cap a Manila, va rebre l'impacte d'un torpede llançat pel USS Rasher. L'explosió provocà que els dipòsits de combustible d'aviació esclatessin, enfonsant-se en només 26 minuts, amb molt pocs supervivents.
Referències
- Stille, Mark. Imperial Japanese Navy Aircraft Carriers 1921-45. Osprey Publishing, 2005. ISBN 1-84176-853-7.