Quasiestel
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Quasi-star_size_comparison.png/220px-Quasi-star_size_comparison.png)
Un quasiestel (també anomenat estel de forat negre) és un tipus hipotètic d'estel extremadament massiu que pot haver existit en els primers moments de la història de l'Univers. A diferència dels estels moderns, que empren la fusió nuclear en els seus nuclis per obtenir energia, quasiestels l'obtindrien del material que cau en un forat negre central.[1]
Es prediu que es forma una quasiestrella quan el nucli d'un protoestel gran es col·lapsa en un forat negre durant la seva formació i les capes externes de l'estel són prou massives per absorbir-ne l'esclat d'energia sense ser expulsades (com ocorre amb les supernoves modernes).[1] Aquest estel hauria de tenir com a mínim 1000 masses solars (2 × 1033 kg). Els estels d'aquesta grandària sols podien formar-se a l'Univers primigeni, abans que l'hidrogen i l'heli estiguessin contaminats per elements més pesats; vegeu estels de població III.
Una vegada que el forat negre s'havia format en el nucli de la protoestrella, continuaria generant una enorme quantitat d'energia radiant a partir de la caiguda de material estel·lar addicional. Aquesta energia oposaria la força de la gravetat, creant un equilibri similar al dels estels moderns basats en la fusió.[2] Es prediu que una quasi-estel tindrà una vida útil màxima d'aproximadament 7 milions d'anys, després de la qual el forat negre central hauria crescut a aproximadament unes 1000 a 10000 masses solars (2 × 1033–2 × 1034 kg).[3] Aquests forats negres de massa intermèdia s'han suggerit com l'origen dels forats negres supermassius de l'era moderna. Es preveu que els quasiestels tinguinguessin temperatures en la superfície limitades a aproximadament 4000 K (3730 ° C), però, amb diàmetres d'aproximadament 10 mil milions de quilòmetres (66.85 UA) o 7187 vegades la del Sol, cadascuna produiria tanta llum com una galàxia petita.
Referències
- ↑ 1,0 1,1 Battersby, Stephen «Biggest black holes may grow inside 'quasistars'». NewScientist.com news service, 29-11-2007.
- ↑ Begelman, Mitch; Armitage, Philip «Quasi-stars: accreting black holes inside massive envelopes». MNRAS, 387, 4, 2008, pàg. 1649–1659. arXiv: 0711.4078. Bibcode: 2008MNRAS.387.1649B. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2008.13344.x.
- ↑ Schleicher, Dominik R. G.; Palla, Francesco; Ferrara, Andrea; Galli, Daniele; Latif, Muhammad «Massive black hole factories: Supermassive and quasi-star formation in primordial halos». Astronomy & Astrophysics, 558, 25-05-2013, pàg. A59. arXiv: 1305.5923. Bibcode: 2013A&A...558A..59S. DOI: 10.1051/0004-6361/201321949.