Ramon Salvato de Esteve
Nom original | (es) Ramón Salvato ![]() | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Biografia | |||||||||||||||||
Naixement | 1784 ![]() Barcelona ![]() | ||||||||||||||||
Mort | 24 maig 1839 ![]() Madrid | ||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||
23 d'agost de 1837 – 1 d'octubre de 1837 | |||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||
3 d'octubre de 1822 – 6 de novembre de 1822 | |||||||||||||||||
Diego Vicente Cañas Portocarrero → | |||||||||||||||||
1 de març de 1837 – 30 de març de 1837 | |||||||||||||||||
Activitat | |||||||||||||||||
Lloc de treball | Madrid ![]() | ||||||||||||||||
Ocupació | polític ![]() | ||||||||||||||||
Llista
|
Ramon Salvato de Esteve (Barcelona, 1784 - Madrid, 24 de maig de 1839) va ser un jurista i polític català, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.
Era fiscal de l'Audiència Territorial de Galícia. Va ser elegit diputat pel Principat de Catalunya a les Corts de 1822, durant el Trienni Liberal. Durant aquest període fou escollit President del Congrés dels Diputats del 3 d'octubre al 6 de novembre de 1822.[1] Es distingí per mostrar una tendència liberal extremista, i quan els Cent Mil Fills de Sant Lluís van assetjar Cadis en 1823 es declarà partidari de la defensa a ultrança. Durant la Dècada Ominosa va restar a l'exili.[2]
A la mort de Ferran VII d'Espanya va retornar i fou elegit novament diputat per Barcelona a les corts de 1836. Va ser també ministre de Justícia entre agost i octubre de 1837 en el primer gabinet de Baldomero Espartero.[3]
Referències
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: José Landero Corchado | Ministre de Gràcia i Justícia![]() (agost-octubre) 1837 | Succeït per: Juan Antonio Castejón Gálvez |
Precedit per: Álvaro Gómez Becerra Miguel Antonio de Zumalacárregui e Imaz | President del Congrés dels Diputats![]() (octubre-novembre) 1822 (març) 1837 | Succeït per: Diego Vicente Cañas Portocarrero Pedro Antonio Acuña y Cuadros |