Romuald de Ravenna
![]() | Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 951 ![]() Ravenna (Itàlia) ![]() |
Mort | 19 juny 1027 (Gregorià) ![]() Fabriano (Itàlia) ![]() |
Abat | |
![]() | |
Dades personals | |
Religió | Església Catòlica ![]() |
Activitat | |
Ocupació | religiós ![]() |
Orde religiós | Orde de sant Benet ![]() |
Enaltiment | |
| |
Festivitat | 19 de juny ![]() |
Cronologia | |
1012 | Orde Camaldulès: fundació ![]() |
Romuald (Ravenna ~951 - Val di Castro, Fabiano, 19 de juny del 1027) fou un abat fundador de l'orde dels camaldulesos. És venerat a l'Església catòlica com a sant.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/52/San_Romualdo.jpg/220px-San_Romualdo.jpg)
Fill d'una família aristocràtica, després de veure al seu pare, Sergius, matar un adversari en un duel, l'any 970 es feu monjo benedictí al monestir de Sant'Apollinare in Classe a Ravenna, però abandonà la casa per retirar-se de nou a la vida eremítica, vivint amb Marí, un eremita que li va fer de guia espiritual. Conegué l'abat Garí, de Sant Miquel de Cuixà, i marxà amb ell a l'abadia, juntament amb el dux de Venècia Pere Orsèol, que també volia deixar el món, i altres nobles. Establert a Cuixà cap al 978, hi feu vida eremítica i s'hi formà durant deu anys. Hi convencé el comte Oliba Cabreta de retirar-se a fer penitència a l'Abadia de Montecassino.
Tornà a Itàlia el 988 i hi fou ermità a Pereo, prop de Ravenna. Cap al 1001, l'emperador Otó III el convencé perquè tornés a Sant'Apollinare in Classe, on fou elegit abat, però passat un any, la seva vocació d'anacoreta el feu marxar de nou, renunciant al càrrec, i se n'anà a Montecassino.
Cap al 1014 Romuald va fundar un eremitori a Sitria (Isola Fossara, Scheggia), al voltant del qual es fundà un monestir, l'abadia de Santa Maria di Sitria. Set anys després, marxà de nou i va trobar un lloc a les muntanyes entre Úmbria i les Marques, on s'establí; al voltant seu s'originà un moviment eremític que atragúe molts seguidors. Fundà diverses cases i, cap al 1020, la comunitat de l'Eremo dei Camaldoli va donar origen a l'Orde de Camaldoli o dels camaldulesos, congregació reformada, de fet, de l'Orde de Sant Benet.
Va morir entre 1023 i 1027 a Valdicastro, prop de Fabriano.
- El sant pregant, per Guercino, 1641 (Ravenna, Pinacoteca comunale)
- Sepulcre del sant, a San Biagio de Fabriano
- Cel·la del sant, a l'Eremo dei Camaldoli
- Església del monestir de Camaldoli
- Talla al cor de la cartoixa de Buxheim, s. XVIII
- Visió de Sant Romual d'Andrea Sacchi, 1631 (Pinacoteca Vaticana)
Veneració
Cap al 1042, Pere Damià va escriure una vida de Romuald, que donà origen a l'hagiografia posterior. Va ésser beatificat cinc anys després d'haver mort, i canonitzat en 1595 per Climent VIII. Des del 1481, el seu cos és a San Biagio de Fabriano.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)