Weibul·lita
![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Fórmula química | Ag0.33Pb5.33Bi8.33(S,Se)18 |
Epònim | Mats Weibull ![]() |
Localitat tipus | mina Falun, Falun, Dalarna, Suècia |
Classificació | |
Categoria | sulfurs > sulfosals |
Nickel-Strunz 10a ed. | 2.JB.25h ![]() |
Nickel-Strunz 9a ed. | 2.JB.45 ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | II/D.08 ![]() |
Dana | 3.6.18.1 |
Heys | 5.6.30 |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | ortoròmbic |
Estructura cristal·lina | a = 15,39Å; b = 4,06Å; c = 53,8Å; |
Grup espacial | Pnma ![]() |
Color | acer-gris |
Exfoliació | distingible/bona - una bona, paral·lela a l'elongació |
Tenacitat | molt fràgil |
Duresa | 2 a 3 |
Lluïssor | metàl·lica |
Color de la ratlla | gris fosc |
Diafanitat | opaca |
Densitat | 6,97 a 7,145 g/cm³ (mesurada); |
Propietats òptiques | anisotròpica |
Pleocroisme | fort |
Impureses comunes | Ag, Cu, As |
Més informació | |
Estatus IMA | mineral redefinit (Rd) ![]() |
Codi IMA | IMA1980 s.p. ![]() |
Any d'aprovació | 1910 |
Símbol | Wbl ![]() |
Referències | [1] |
La weibul·lita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor de Kristian Oskar Mathias Weibull (1856-1923), geòleg, va ser el primer que va descriure aquest mineral.[1]
Característiques
La weibul·lita és una sulfosal de fórmula química Ag0.33Pb5.33Bi8.33(S,Se)18. A més dels elements de la seva fórmula també pot contenir impureses d'Ag, Cu i As. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els seus cristalls són massius de forma prismàtica a fibrosa o amb hàbit foliat; també es troba com a cristalls prismàtics indistingibles.[2] La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la weibul·lita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.
Formació i jaciments
La weibul·lita va ser descoberta mina Falun (Dalarna, Suècia) íntimament intercrescuda amb laitakarita i bismutinita en una roca d'hornblenda.[2] També ha estat descrita a Austràlia, Rússia, Suïssa i la Xina.[1]
Sol trobar-se associada a altres minerals com: laitakarita, bismutinita, or natiu, calcopirita, bismut, pirrotita i quars.[1]
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)