Xinesos de Moçambic
Tipus | comunitat ètnica ![]() |
---|---|
Població total | De 1.500 a 12.000[1][2] |
Llengua | Portuguès, xinès |
Grups relacionats | Diàspora xinesa |
Regions amb poblacions significatives | |
Maputo, molts antics residents a Portugal i Macau[3] |
Els xinesos de Moçambic va arribar a sumar al voltant de cinc mil persones, però la seva població va disminuir significativament durant la Guerra Civil de Moçambic. Després del retorn de la pau i l'expansió de cooperació econòmica entre la Xina i Moçambic, el seu nombre ha estat reforçat per nous expatriats de la República Popular de la Xina.[3]
Història
Orígens
Els xinesos van començar a assentar-se a la terra que conforma l'estat modern de Moçambic ja en la dècada de 1870, quan la influència portuguesa a l'Àfrica Oriental es feia més forta. Els colonialistes portuguesos reclutaren fusters xinesos i treballadors no qualificats a Macau, que també forma part de la Imperi Portuguès, així com a la veïna regió de Siyi a Guangdong, per treballar en la construcció de ferrocarrils. Alguns no havien estat migrants voluntaris, sinó criminals condemnats a deportació penal en lloc de presó. En 1893 la comunitat xinesa a Lourenço Marques (avui dia Maputo) comptava amb 52 persones. Un dels més famosos primers migrants era Ja Assam (谢 三), un fuster i arquitecte que va finançar la construcció de la primera pagoda xinesa de Maputo.[4]
La migració de tots els asiàtics es va suspendre oficialment en 1899 a causa d'un brot de pesta, atribuïda als indis; fins i tot després de la relaxació de la restricció en 1907, els asiàtics que volien migrar a la colònia van haver de pagar una quota de desembarcament de 3.000 reals al seu port d'arribada.[5] Nogensmenys la població xinesa va continuar creixent a 287 en 1903.[4] Pel 1928 hi havia 314 xinesos només a Lourenço Marques, que augmentaren a 483 en 1935 i a 570 en 1940. The vast majority started out in the carpentry trade, but soon moved into shopkeeping.[6] La gran majoria es va iniciar en l'ofici de la fusteria, però aviat es va traslladar al comerç minorista. Es van establir cinc associacions comunitàries diferents i una escola primària en llengua xinesa per als seus fills. A principis de 1970 la vigília de la independència hi havia 5.000 xinesos a Moçambic, d'ells 2.000 a Lourenço Marques i uns altres 3.000 en Beira.[1]
Després de la independència
Després que Moçambic va aconseguir la independència el 1975 els xinesos van trobar els seus actius de negoci i fins i tot els edificis de les associacions de la comunitat xinesa expropiades pel nou govern comunista, el que porta a molts a pensar en abandonar el país. L'empenta per sortir es va consolidar el 1977 per l'inici de la Guerra Civil de Moçambic.[7] Molts van emigrar a Portugal. La seva arribada va precedir l'ona principal de la migració xinesa allà, que consistia en treballadors de la part continental xinesa; els xinesos de Moçambic tendien a tenir molt millors resultats del mercat laboral a Portugal, a causa tant al seu coneixement fluid de l'idioma portuguès, com del seu alt nivell d'educació. Les seves feines habituals són caixers de banc, enginyers, metges i altres professionals.[8] Altres marxaren a Macau, que encara era una colònia portuguesa.[9] Al final de la guerra el 1992 la comunitat s'havia reduït a uns centenars. Els descendents dels antics colons xinesos van continuar sortint del país, fins i tot amb l'arribada de la pau; l'any 2006 només es mantenien un total de gairebé vint famílies, potser un centenar de persones a Maputo, mentre que a Beira tan sols hi quedaven dues persones. Tanmateix van ser reemplaçats pels nous expatriats de la República Popular de la Xina, que va arribar al país com a part de la creixent cooperació econòmica entre la Xina i Àfrica.[7]
Nombres
Diverses fonts donen diferents estimacions de la grandària de la comunitat xinesa de Moçambic. Un article de 2007 de la revista de l'Acadèmia Xinesa de Ciències Socials Àsia occidental i Àfrica afirma que el nombre és de 1.500, d'ells un terç a Maputo.[7] Per contra, l'ambaixada xinesa local estima que el nombre pot ser de 7.000, i els funcionaris d'immigració de Moçambic donen una xifra de 12.000.[2]
Personatges notables
- Shéu Han, futbolista del Benfica i de la selecció portuguesa.
- Ricardo Rangel, periodista d'ascendència xinesa.
- Kok Nam, periodista d'ascendència xinesa.
Referències
- ↑ 1,0 1,1 Jian, 2007, 鼎盛之时的独立前期.
- ↑ 2,0 2,1 Horta, Loro (2007-08-13), "China, Mozambique: old friends, new business", International Relations and Security Network Update, <http://www.isn.ethz.ch/news/sw/details.cfm?ID=17974>. Consulta: 3 novembre 2007
- ↑ 3,0 3,1 Jian, 2007.
- ↑ 4,0 4,1 Jian, 2007, 开创洪荒的19世纪.
- ↑ Zamparoni, 2000, p. 204.
- ↑ Zamparoni 2000, pàg. 205–206
- ↑ 7,0 7,1 7,2 Jian, 2007, 独立至今的艰难岁月.
- ↑ Reis de Oliveira, 2003, p. 12.
- ↑ Da Costa Morais, 2004.
Fonts
- Da Costa Morais, Isabel Maria (2004), Creolised and colonised: the history and future of the Macanese and Mozambican Chinese (Ph.D. thesis ed.), University of Hong Kong, <http://hub.hku.hk/handle/123456789/39903>. Consulta: 29 octubre 2008
- Jian, Hong (2007), "莫桑比克华侨的历史与现状 (The History and Status Quo of Overseas Chinese in Mozambique)", West Asia and Africa (Chinese Academy of Social Sciences) (no. 5), ISSN 1002-7122, <http://scholar.ilib.cn/A-xyfz200705010.html>. Consulta: 29 octubre 2008 Arxivat 2011-06-17 a Wayback Machine.
- Reis de Oliveira, Catarina (July 2003), "Immigrant's Entrepreneurial Opportunities: The Case of the Chinese in Portugal", FEEM Working Papers (Portugal: Fondazione Eni Enrico Mattei) (no. 75), doi:10.2139/ssrn.464682, <http://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=464682>. Consulta: 29 octubre 2008
- Zamparoni, Valdemir (2000), "Monhés, Baneanes, Chinas e Afro-maometanos - Colonialismo e Racismo em Lourenço Marques, Moçambique, 1890-1940", Lusotopie: 191–222, ISSN 1257-0273, <http://www.lusotopie.sciencespobordeaux.fr/zamparoni.rtf>
Bibliografia
- Rolletta, Paola, "Kuan Ti, the unprotected protector", Índico (Linhas Aéreas de Moçambique): 44–49, <http://www.lam.co.mz/pt/content/download/140380/1062750/version//file/44_49_Chineses_NOVA.pdf>. Consulta: 29 octubre 2008