Žralok šotek
![]() | |
---|---|
![]() Nedospělý žralok šotek | |
![]() Porovnání velikosti s člověkem | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
![]() málo dotčený[1] | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Třída | paryby (Chondrichthyes) |
Nadřád | žraloci (Selachimorpha) |
Řád | obrouni (Lamniformes) |
Čeleď | hlavorohovití (Mitsukurinidae) |
Rod | Mitsukurina |
Binomické jméno | |
Mitsukurina owstoni Jordan, 1898 | |
![]() Modře vyznačen výskyt | |
Synonyma | |
| |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Žralok šotek (Mitsukurina owstoni) je vzácný druh hlubinného žraloka. Jedná se o jediného žijícího zástupce čeledi hlavorohovitých, která se vyvinula již v období křídy, pročež je žralok šotek často označován jako živoucí fosilie. Dobře viditelným rozpoznávacím znakem druhu je zploštělý, dalece prodloužený rypák neboli bodec, který slouží jako smyslový orgán, a špičaté jehlicové zuby vyhřezlé čelisti, kterou šotek dovede rychle vysunout a chňapnout po kořisti. Tento žralok většinou dorůstá do délek kolem 3 až 4 metrů, může však měřit i přes 6 metrů. Povrch těla je narůžovělý až transparentní.
Je kapsovitě rozšířen v Atlantském, Tichém a Indickém oceánu. K nejčastějším místům zaznamenaného výskytu patří Japonsko, Tchaj-wan, Nový Zéland nebo Portugalsko. Obývá hluboké oceánské vody nejčastěji kolem 550−900 m, přičemž dospělci se vyskytují hlouběji než nedospělí šotci. Živí se hlubinnými druhy měkkotělných živočichů včetně ryb, desetiramenatců a korýšů, které loví při dně nebo ve střední části vodního sloupce. Mezinárodní svaz ochrany přírody považuje druh za málo dotčený, jelikož jeho areál výskytu je značně rozsáhlý a pouze výjimečně bývá nechtěně uloven rybáři.
Systematika
Taxonomie
Druh popsal americký ichtyolog David Starr Jordan v roce 1898. Jordan nově objevnému, zvláštně vypadajícímu tvoru přiřadil nejen samostatný rod (Mitsukurina), ale dokonce i čeleď (Mitsukurinidae, hlavorohovití), které uznává i moderní taxonomie. Jordan svůj popis založil na 107 cm dlouhém nedospělém jedinci, který byl odchycen v zálivu Sagami poblíž Jokohamy v Japonsku. Exemplář byl nejdříve získán místním lodním kapitánem a přírodovědcem Alanem Owstonem, který jej předal japonskému zoologu Kakičimu Micukurimu z Tokijské univerzity, jenž jej doručil Davidu Jordanovi. Jordan nově popsaný druh pojmenoval na počest obou mužů jako Mitsukurina owstoni.[3] Typový exemplář byl později vrácen Tokijské univerzitě, avšak časem byl ztracen.[4] V Japonsku je žralok znám jako tenguzame; kdy tengu je bájné stvoření japonské mytologie, které bývá vyobrazováno s dlouhým nosem.[4]
Nedlouho po Jordanově popisu někteří přírodovědci upozornili na podobu žraloka šotka s vyhynulým druhohorním žralokem Scapanorhynchus.[5] Mitsukurina tak byl na čas považován za mladší synonymum k Scapanorhynchus. Od poloviny 20. století však různí autoři začali poukazovat na dostatečně významné rozdílné znaky ve tvaru ploutví a chrupu, které umožňují oba taxony považovat za samostatné rody.[6] Mezi lety 1904−1937 bylo popsáno několik dalších žraloků, které byly později synonymizovány s Mitsukurina owstoni.[6][2] Zmatení vědců popisující domněle nové druhy způsobila hlavně různá míra vyčnívání čelisti, ke které došlo během procesu konzervace exempláře.[7]
Fylogeneze
Podle fylogenetických a morfologických analýz je žralok šotek bazálním představitelem obrounů (Lamniformes),[8] což potvrdila i genetická data.[9][10] Žralok šotek je jediným žijícím zástupcem rodu Mitsukurina a čeledi hlavorohovití (Mitsukurinidae). Do rodu Mitsukurina se ještě řadí pár vyhynulých zástupců, jejichž nejstarší fosilie pochází již z raného eocénu. Do čeledi Mitsukurinidae se řadí mj. i vyhynulé rody Anomotodon, Striatolamia, Woellsteinia nebo již zmíněný Scapanorhynchus.[11] Vzhledem k prastarému původu čeledi, který sahá až do období křídy (cca přes 100 miliony lety), a skutečnosti, že žralok šotek je jejím jediným žijícím zástupcem, bývá šotek často označován jako živoucí fosilie.[12][13][14]
Popis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/16/Mitsukurina_owstoni%2C_Pengo.jpg/220px-Mitsukurina_owstoni%2C_Pengo.jpg)
Typickým znakem druhu je výrazný, dlouhý, dorzoventrálně zploštělý „bodec“ umístěný nad čelistí. Relativní velikosti tohoto bodce klesá s věkem.[15] Pod tímto bodcem se nachází vyhřezlé čelisti, které mohou dosahovat až ke konci bodce, běžně jsou však vyhřezlé zhruba ke konci hlavy k bázi bodce. Oči jsou malé a nemají mžurku. Za očima se nachází spirakula. Počet a tvar zubů i velikost mezizubních mezer se může razantně lišit v závislosti na jedinci.[16][4] Obecně jsou přední zuby velmi dlouhé a úzké, podélně jemně rýhované po celé délce. Zadní zuby jsou menší a více zploštělé.[4][17] Počet zubů horní čelisti se pohybuje kolem 35−53, v dolní je umístěno 31−62 zubů. Žralok šotek je jedním z mála druhů žraloků, jehož zuby vyčnívají ven z tlamy i při jejím úplném zavření.[18] Tělo žraloka je velmi měkké až těstovité a vysoce flexibilní. Barva kůže dospělců je narůžovělá až světle hnědá, avšak muzejní exempláře jsou šedé. Kůže je částečně transparentní, a lze tak po dní spatřit žíly. Nedospělí jedinci jsou bílí až narůžověle světle hnědí, zespoda bílí, jejich konečky ploutví jsou šedé. Duhovky jsou černé se světle modrými pruhy.[4] Žaberní štěrbiny jsou jen velmi krátké. Prsní ploutve jsou krátké a široké, u dospělců podstatně kratší než hlava. Pánevní ploutve jsou velké, mnohem větší než dvě hřbetní ploutve, které jsou krátké, nízké, zakulacené. Řitní ploutev je velká a zakulacená.[6] Ocasní ploutev je dlouhá, asymetrická (heterocerkní), na konci delšího horního laloku se nachází menší zářez, ventrální lalok je neznatelný až absentní.[4] Počet obratlů je 122−124.[17]
Dospělí jedinci většinou měří 3 až 4 metry a váží zhruba kolem 150 kg.[4] Odhadovaná délka na základě fotografií jednoho z největších odchycených exempláře byla 5,4−6,2 m.[15] Studie z roku 2019 odhadla, že největší jedinci žraloka šotka budou měřit kolem 7 metrů.[19] V roce 2023 byl u břehů Tchaj-wanu odchycena březí samice s 9 mláďaty. Její délky dosahovala 4,7 m a váha 800 kg.[20][21][22]
Výskyt
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/Goblin_shark_snout.jpg/220px-Goblin_shark_snout.jpg)
Žralok šotek je kapsovitě, avšak široce rozšířen v Indickém, Atlantském a Tichém oceánu.[23] Data o výskytu druhu pochází z nechtěně ulovených exemplářů při rybaření v hlubokých oceánských vodách, z čehož se dá vyvozovat, že skutečný výskyt druhu bude mnohem rozsáhlejší, jelikož ne všude probíhá hlubinné rybaření.[23] Zdaleka nejvíce odchycených exemplářů je známo z Japonska.[24] Pravidelně je žralok šotek uloven u i břehů Tchaj-wanu, Jihoafrické republiky a Portugalska.[23][4] V západním Atlantiku patří k lokacím odchytu žraloka šotka jihovýchodní a severní Brazílie,[25] Nová Anglie, Mexický záliv,[15] Kolumbie, Surinam a Francouzská Guyana.[25][6][23] Ve východním Atlantiku to je vedle Portugalska a Madeiry i Francie, Senegal a Guinejský záliv. V Indickém oceánu byl žralok šotek zaznamenán u Mosambiku[6] nebo Indonésie.[12][26] V Tichém oceánu se vedle Japonska vyskytuje při nejmenším v Austrálii, na Novém Zélandu a u Kalifornie.[6]
Nejčastěji se vyskytuje v hloubkách kolem 550−900 m, což z žraloka šotka činí jednoho z nejhlouběji se vyskytujících žraločích druhů. U japonských břehů jsou nicméně nedospělí jedinci pravidelně odchytávání v hloubkách kolem 100−350 m, z čehož se dá předpokládat, že dospělí jedinci obývají hlubší a studenější vody než nedospělci.[4] Dospělci se mohou vyskytovat nejméně v hloubkách 1300 m.[25] Nejhlubší výskyt 1370 m se vyvozuje ze zubu šotka vetknutého v podmořském kabelu.[18]
Biologie a ekologie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Mistukurina_owstoni_museum_victoria_-_head_detail.jpg/220px-Mistukurina_owstoni_museum_victoria_-_head_detail.jpg)
O biologii a chování tohoto žraloka je známo jen minimum informací. Měkké až želatinové tělo spolu s malými ploutvemi naznačují, že se bude jednat o pomalu se pohybujícího tvora.[17] Malé oči, měkká kostra a málo nápadné zbarvení jsou typickými znaky žraloků obývající velké oceánské hloubky, kam se nedostává žádné světlo.[4] Vedle malých očí lze nízkou důležitost vizuálních vjemů u šotků vyvodit i na základě malého optického tecta (mozkové centrum pro zpracovávání vizuálních signálů).[4] K parazitům zaznamenaným u šotka patří klanonožec Echthrogaleus mitsukurinae[27] a tasemnice Litobothrium amsichensis a Marsupiobothrium gobelinus.[28]
Dlouhý bodec slouží jako smyslový orgán. Bodec je obsypán póry, které vedou k Lorenziniho ampulím, které žralokovi umožňují vycítit elektrické pole jiných živočichů.[4] Ve starších zdrojích se lze setkat s tím, že bodec slouží pro rozhrabávání bahna na dně moře, kde šotek pátrá po potravě.[29] Vzhledem k měkkosti bodce a nedostatku přímých důkazů je tento názor považován za překonaný a bodec je považován čistě za smyslový orgán.[4]
Potrava
Z dostupných dat a tvaru šotkových zubů se předpokládá, že tento tvor je uzpůsoben požírání menších živočichů s měkkými těly včetně hlubinných ryb, korýšů a desetiramenatců.[24] Konkrétnější složení jídelníčku šotků je známo z analýz žaludků nechtěně ulovených jedinců. Do jídelníčku šotka patří různé druhy hlubinných ryb jako jsou hlavounovití (Macrouridae) nebo světlonošovití (Stomiidae). Pojídá též korýše, zjištěni byli stejnonožci z čeledi Cymothoidae, lasturnatka Macrocypridina castanea a desetinožec Pasiphaea sinensis a Sergia sp. Z hlavonožců byly potvrzeny krakatice jako je hlubinný druh Teuthowenia pellucida.[16][24]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/Hal_-_Mitsukurina_owstoni_-_1.jpg/220px-Hal_-_Mitsukurina_owstoni_-_1.jpg)
Jakmile šotek vycítí svou kořist, pomalu se k ní přiblíží a rychle po ní chňapne svou extrémně rychlou vysouvací čelisti.[30] Tu dokáže ve zlomku vteřiny doslova vystřelit vpřed a svými předními špičatými jehlovitými zuby polapit svou kořist. Čelist šotka je spojena s lebkou pomocí dvojité sady elastických vazů, které jsou napnuté, pokud je čelist zasunutá. Vysunutí čelisti dostane vazy do klidového, uvolněného stavu, čili fungují na podobném principu jako katapult.[31][6] Zatímco většina vycpaných exemplářů má čelist více či méně vysunutou vpřed, živý exemplář držený několik dní ve vědeckém muzeu v Japonsku měl čelist při plavání těsně staženou.[6]
Video nahrávky žraloka šotka během krmení kořisti z let 2008 a 2011 umožnily porozumět principu vystřelování čelisti a kvantifikovat některé její vlastnosti. Rychlost vystřelování čelisti dosahovala až 3,1 m / s a šotek ji dokázal vysunout 2,1–9,5× dále než jiné druhy žraloků. Spodní čelist při vystřelení prochází komplexnějším a asi dvakrát rychlejším pohybem než ta horní, jelikož vedle horizontálního pohybu u ní nastává i pohyb nahoru, aby došlo k zakousnutí kořisti. Je možné, že vystřelovací čelist se u šotků vyvinula jako náhrada slabých plavacích schopností.[32]
Rozmnožování
O reprodukční biologii je známo jen minimum kusých informací. Samice jsou vejcoživorodé. V červnu roku 2023 byla u tchajwanských břehů odchycena první březí samice, která v sobě měla 9 živých mláďat. Mláďata, která vypadala těsně před narozením, měla zuby, měřila kolem 1 m a vážila 3,5 kg.[33][34][22]
Velikost mláďat při narození je patrně kolem 81−90 cm, což je velikost nejmenších nalezených exemplářů.[4] Samci pohlavně dospívají při dosažení délky 2,6−3,8 m, samice při překročení 4 m.[23] Podle studie amerických a brazilských vědců šotek dosahuje pohlavní dospělost kolem věku 16 let a může se dožít až 60 let.[35]
Vztah k lidem
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/FMIB_51670_Goblin-_hark_%28Tenguzame%29%2C_Mitsukurina_owstoni_Jordan_From_a_young_specimen_in_the_Imperial_University_of_Tokyo.jpeg/220px-FMIB_51670_Goblin-_hark_%28Tenguzame%29%2C_Mitsukurina_owstoni_Jordan_From_a_young_specimen_in_the_Imperial_University_of_Tokyo.jpeg)
Žralok šotek svou podobou zaujal již amerického ichtyologa Louise Hussakofa, který se v roce 1910 zmínil, že nově objevený žralok je „samozřejmě dosti směšný“ a jeho „nejpozoruhodnějším rysem je zvláštně protáhlý nos“.[36] Vzhledem k životu v hlubokých vodách a kořisti v podobě menších živočichů tento žralok není lidem nebezpečný. Maso bývá občas uchováváno vysušením a naložením v soli pro pozdější konzumaci.[6] Čelisti jsou vysoce ceněny sběrateli.[23] Výjimečně byl žralok šotek krátce chován v mořských akváriích. V lednu 2007 byl v Japonsku odchycen 1,3 metrů dlouhý exemplář, který byl vzat do mořského akvária Tokijského mořského parku, avšak po dvou dnech uhynul.[37] Jiný exemplář byl týden chován na univerzitě Tokai, avšak po týdnu také uhynul.[6]
Ohrožení
Mezinárodní svaz ochrany přírody hodnotí žraloka šotka jako málo dotčený druh. Přiznává nicméně, že populační trend druhu je neznámý. Ohrožení žraloka šotka představuje hlavně nechtěné odchycení rybáři chytající v hlubokých vodách pomocí vlečných sítí nebo dlouhých šňůr. Většina nechtěně odchycených žraloků šotků jsou nedospělí jedinci do dvoumetrových délek.[23] K výjimečné události došlo v dubnu roku 2003 u tchajwanských břehů, kdy bylo místními rybáři nechtěně odloveno více než 100 žraloků šotků v hloubkách kolem 600 m. K odlovům došlo krátce po silném zemětřesení a v budoucnu se již neopakovaly.[23][4]
Odkazy
Reference
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2022.2. 9. prosince 2022. Dostupné online. [cit. 2023-01-02].
- ↑ a b HUSSAKOF, L. A new goblin shark, Scapanorhynchus jordani, from Japan. Bulletin of the AMNH ; v. 26, article 19. Biodiversity Heritage Library [online]. [cit. 2023-09-17]. Dostupné online.
- ↑ Jordan, D.S. Description of a species of fish (Mitsukurina owstoni) from Japan, the type of a distinct family of lamnoid sharks. Proceedings of the California Academy of Sciences, Zoology. 1898, roč. 1, čís. 6, s. 199–204. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o CASTRO, José I. The sharks of North America. Oxford: Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-539294-4. S. 202–205. (anglicky)
- ↑ WOODWARD, A. Smith. LXVI.— Note on Scapanorhynchus, a Cretaceous shark apparently surviving in Japanese Seas. Annals and Magazine of Natural History. 1899-06, roč. 3, čís. 18, s. 487–489. Dostupné online [cit. 2023-09-17]. ISSN 0374-5481. DOI 10.1080/00222939908678155. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h i j COMPAGNO, Leonard J.V, et al. SHARKS OF THE WORLD AN ANNOTATED AND ILLUSTRATED CATALOGUE OF SHARK SPECIES KNOWN TO DATE - Volume 2 - Bullhead, mackerel and carpet sharks (Heterodontiformes, Lamniformes and Orectolobiformes). Rome: Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2002. Dostupné online. S. 68–71. (anglicky) FAO Species Catalogue for Fishery Purposes.
- ↑ MARTIN, R. Aidan. Biology of the Goblin Shark. www.elasmo-research.org [online]. [cit. 2023-09-17]. Dostupné online.
- ↑ SHIMADA, Kenshu. Phylogeny of lamniform sharks (Chondrichthyes: Elasmobranchii) and the contribution of dental characters to lamniform systematics. Paleontological Research. 2005-04, roč. 9, čís. 1, s. 55–72. Dostupné online [cit. 2023-09-17]. ISSN 1342-8144. DOI 10.2517/prpsj.9.55. (anglicky)
- ↑ Naylor, G.J.P.; Martin, A.P.; Mattison, E.; Brown, W.M. Molecular Systematics of Fishes. Příprava vydání T.D. Kocher, C. A. Stepien. San Diego: Academic Press, 1997. Dostupné online. ISBN 0-08-053691-3. Kapitola The inter-relationships of lamniform sharks: testing phylogenetic hypotheses with sequence data, s. 199–218.
- ↑ Naylor, G.J.; Caira, J.N.; Jensen, K.; Rosana, K.A., et al. The Biology of Sharks and Their Relatives. Příprava vydání J.C. Carrier, J. A. Musick, M. R. Heithaus. Boca Raton, FL: CRC Press, 2012. ISBN 978-1-4398-3924-9. Kapitola Elasmobranch phylogeny: A mitochondrial estimate based on 595 species, s. 31–57. (anglicky)
- ↑ NELSON, Joseph S. Fishes of the world. 5. vyd. Hoboken, New Jersey: Wiley, 2016. Dostupné online. ISBN 978-1-119-17484-4, ISBN 1-119-17484-8. OCLC 926623501 S. 65. (anglicky)
- ↑ a b SOCIETY, Wildlife Conservation. Indonesia’s First Record of ‘Living Fossil’: The Goblin Shark [online]. 2019-08-02 [cit. 2023-09-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Meet Goblin Shark: The ‘living fossil’ of the ocean. HT School [online]. [cit. 2023-09-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SMITH, Kate. Goblin shark known as 'living fossil' trawled from NSW south coast. The Sydney Morning Herald [online]. 2015-02-02 [cit. 2023-09-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c PARSONS, Glenn R.; INGRAM, G. Walter; HAVARD, Ralph. FIRST RECORD OF THE GOBLIN SHARK MITSUKURINA OWSTONI, JORDAN (FAMILY MITSUKURINIDAE) IN THE GULF OF MEXICO. Southeastern Naturalist. 2002-06, roč. 1, čís. 2, s. 189–192. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 1528-7092. DOI 10.1656/1528-7092(2002)001[0189:FROTGS]2.0.CO;2. (anglicky)
- ↑ a b DUFFY, Clinton A. J. Further records of the goblin shark, Mitsukurina owstoni (Lamniformes: Mitsukurinidae), from New Zealand. New Zealand Journal of Zoology. 1997-01, roč. 24, čís. 2, s. 167–171. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 0301-4223. DOI 10.1080/03014223.1997.9518111. (anglicky)
- ↑ a b c LAST, P. R.; STEVENS, J. D. Sharks and Rays of Australia. Sydney: CSIRO Australia, 1994. Dostupné online. ISBN 0-643-05143-0. S. 148-150. (anglicky)
- ↑ a b LEWIS, Mike. Goblin Shark: Key Facts, Lifespan, Habitat and Information [online]. 2021-10-13 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PIMIENTO, Catalina; CANTALAPIEDRA, Juan L.; SHIMADA, Kenshu. Evolutionary pathways toward gigantism in sharks and rays. Evolution. 2019-01-24, roč. 73, čís. 3, s. 588–599. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 0014-3820. DOI 10.1111/evo.13680. (anglicky)
- ↑ NEWS, Taiwan. Record 800 kg goblin shark with 6 pups caught off northeast Taiwan | Taiwan News | 2023-06-14 14:50:00. Taiwan News [online]. 2023-06-14 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online.
- ↑ THOMSON, Jess. "Living fossil" deep-sea shark pregnant with six pups pulled from ocean. Newsweek [online]. 2023-06-16 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Massive Goblin Shark Pregnant with 9 Pups Caught Off Coast of Taiwan. SYFY Official Site [online]. 2023-06-21 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h Mitsukurina owstoni [online]. The IUCN Red List of Threatened Species, 2018 [cit. 2023-09-15]. Dostupné online. DOI 10.2305/IUCN.UK.2018-2.RLTS.T44565A2994832.en. (anglicky)
- ↑ a b c YANO, Kazunari; MIYA, Masaki; AIZAWA, Masahiro. Some aspects of the biology of the goblin shark, Mitsukurina owstoni, collected from the Tokyo Submarine Canyon and adjacent waters, Japan. Ichthyological Research. 2007-11-01, roč. 54, čís. 4, s. 388–398. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 1616-3915. DOI 10.1007/s10228-007-0414-2. (anglicky)
- ↑ a b c RINCON, Getulio; VASKE, Teodoro; GADIG, Otto B. F. Record of the goblin shark Mitsukurina owstoni (Chondrichthyes: Lamniformes: Mitsukurinidae) from the south-western Atlantic. Marine Biodiversity Records. 2012-05, roč. 5, s. e44. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 1755-2672. DOI 10.1017/S1755267211000923. (anglicky)
- ↑ IQBAL, Muhammad; SETIAWAN, Arum; SETIAWAN, Doni. Second record of goblin shark Mitsukurina owstoni (Lamniformes: Mitsukurinidae) in Indonesian waters. Ecologica Montenegrina. 2020-04-23, roč. 30, s. 119–123. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 2336-9744. DOI 10.37828/em.2020.30.11. (anglicky)
- ↑ Echthrogaleus mitsukurinae sp. nov. (Copepoda, Siphonostomatoida, Pandaridae) infesting the goblin shark Mitsukurina owstoni Jordan, 1898 in Japanese waters. Crustaceana. 2012, roč. 85, čís. 1, s. 81–87. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 0011-216X. DOI 10.1163/156854012X623674. (anglicky)
- ↑ CAIRA, J. N.; RUNKLE, L. S. Two new tapeworms from the goblin shark Mitsukurina owstoni off Australia. Systematic Parasitology. 1993-10-01, roč. 26, čís. 2, s. 81–90. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 1573-5192. DOI 10.1007/BF00009215. (anglicky)
- ↑ WOODWARD, Arthur Smith. XLV.— Some new and little-known Upper Cretaceous Fishes from Mount Lebanon.: [Plates III.-VII.]. Annals and Magazine of Natural History. 1942-08, roč. 9, čís. 56, s. 537–568. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 0374-5481. DOI 10.1080/03745481.1942.9755504. (anglicky)
- ↑ Goblin shark: The nightmarish fish that launches its jaws at its prey. www.sciencefocus.com [online]. [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ The Rare, Astonishing Goblin Shark Found Off Florida [online]. Slate, 2014-07-03 [cit. 2023-09-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NAKAYA, Kazuhiro; TOMITA, Taketeru; SUDA, Kenta. Slingshot feeding of the goblin shark Mitsukurina owstoni (Pisces: Lamniformes: Mitsukurinidae). Scientific Reports. 2016-06-10, roč. 6, čís. 1, s. 27786. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 2045-2322. DOI 10.1038/srep27786. PMID 27282933. (anglicky)
- ↑ Taiwan Ocean Artistic Museum. www.facebook.com [online]. Facebook, 2023-06-16 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (čínsky)
- ↑ Taiwan Ocean Artistic Museum. www.facebook.com [online]. Facebook, 2023-06-13 [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (čínsky)
- ↑ CALTABELLOTTA, Fabio P.; SIDERS, Zachary A.; CAILLIET, Gregor M. Preliminary age and growth of the deep-water goblin shark Mitsukurina owstoni (Jordan, 1898). Marine and Freshwater Research. 2020-08-20, roč. 72, čís. 3, s. 432–438. Dostupné online [cit. 2023-09-18]. ISSN 1448-6059. DOI 10.1071/MF19370. (anglicky)
- ↑ The Newly Discovered Goblin Shark of Japan. Scientific American [online]. [cit. 2023-09-18]. DOI: 10.1038/scientificamerican02261910-186. Dostupné online. DOI 10.1038/scientificamerican02261910-186. (anglicky)
- ↑ Goblin shark caught alive:Tokyo Sea Life Park Jan 25, 2007. TOKYO ZOO NET [online]. [cit. 2023-09-18]. Dostupné online. (japonsky)
Literatura
- CASTRO, José I. The sharks of North America. Oxford: Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-539294-4. (anglicky)
- COMPAGNO, Leonard J.V, et al. SHARKS OF THE WORLD AN ANNOTATED AND ILLUSTRATED CATALOGUE OF SHARK SPECIES KNOWN TO DATE - Volume 2 - Bullhead, mackerel and carpet sharks (Heterodontiformes, Lamniformes and Orectolobiformes). Rome: Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2002. Dostupné online. (anglicky) FAO Species Catalogue for Fishery Purposes.
- LAST, P. R.; STEVENS, J. D. Sharks and Rays of Australia. Sydney: CSIRO Australia, 1994. Dostupné online. ISBN 0-643-05143-0. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu žralok šotek na Wikimedia Commons
Taxon Mitsukurina owstoni ve Wikidruzích
- Biology of the Goblin Shark (Mitsukurina owstoni) (anglicky)
- Žraloci z hlubin karpatských pohoří – článek v časopisu Vesmír