Afghánská islámská republika
Afghánská islámská republika Džumhúríji Islámíji Afghánistán (persky) Da Afghánistán Islámí Džumhúríjat (paštsky) جمهوری اسلامی افغانستان د افغانستان اسلامي جمهوریت
| |||||||||
Hymna سرود ملی (Melí sorúd) | |||||||||
Motto ا إِلٰهَ إِلَّا الله مُحَمَّدٌ رَسُولُ الله (Lā ʾilāha ʾillā-llāh, muḥammadun rasūlu-llāh.) | |||||||||
Geografie
| |||||||||
Hlavní město | |||||||||
Rozloha | 652 864 km² (41. na světě), z toho zanedbatelné % vodní plochy | ||||||||
Nejvyšší bod | Nošak (7485 m n. m.) | ||||||||
Nejdelší řeka | Hilmand | ||||||||
Obyvatelstvo | |||||||||
Počet obyvatel | 38 598 884 (rok 2020, 39. na světě) | ||||||||
Národnostní složení | |||||||||
Jazyky | |||||||||
Náboženství | |||||||||
Státní útvar | |||||||||
Státní zřízení | |||||||||
Měna | |||||||||
prezident | |||||||||
Vznik | |||||||||
Zánik | |||||||||
Státní útvary a území | |||||||||
|
Afghánská islámská republika, někdy též Islámská republika Afghánistán (IRA, paštunsky د افغانستان اسلامي دولت, Da'Afghánistán islámí daulat, persky دولت اسلامی افغانستان, Daulati islámíji Afghánistán), bylo v letech 2004–2021 mezinárodně uznávané státní zřízení Afghánistánu. Vzniklo 7. prosince 2004, kdy byl zrušen Přechodný islámský stát Afghánistán a prezidentem zvolen Hámid Karzaj. Fakticky zaniklo v roce 2021 po odchodu vojsk Spojených států, kdy zemi zcela ovládlo radikální islamistické hnutí Tálibán a jako státní zřízení se zhroutilo 15. srpna poté, co bojovníci hnutí získali kontrolu nad hlavním městem Kábul.[1] Předtím již mnozí vládní představitelé včetně prezidenta Ašrafa Ghaního stačili uprchnout ze země. Malá hornatá provincie Pandžšír se stala základnou odboje proti Tálibánu.
Historie
Po invazi Spojených států
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Afghan_history_from_2008-2011.jpg/200px-Afghan_history_from_2008-2011.jpg)
Válka proti Afghánistánu byla zahájena sérií leteckých útoků, které provedly Spojené státy a Spojené království 7. října 2001 jako součást operace Trvalá svoboda (Enduring Freedom). Šlo o spojení leteckých útoků s akcemi speciálních sil a na ně navazujících útoků vnitřních opozičních sil Severní aliance. Severní aliance za podpory Američanů a Britů mohla 13. listopadu 2001 dobýt Kábul. Afghánistán byl potrestán za to, že dovolil mezinárodní organizaci Al-Káida naplánovat teroristické útoky ze svého území. Američané zvolili cestu síly ve snaze rychle zničit teroristickou organizaci a současně potrestat hostitelský stát. Tato strategie přinesla rychlé vojenské vítězství, vedla ke svržení Tálibánu, ale nevyřešila vnitřní problémy země. Američané dostali k moci náčelníka paštunského kmene Hámida Karzaje.[2][3] V prosinci 2001 byl jmenován Hámid Karzaj předsedou prozatímní vlády, v roce 2002 tzv. prozatímním (interim) prezidentem a 9. října 2004 vyhrál v řádných prezidentských volbách. Jeho moc v zemi je však diskutabilní – s postupným opětovným získáváním vlivu měl Tálibán v roce 2007 pod kontrolou menší část země, prezident pouze oblast hlavního města[4] a vojenští velitelé zbytek země.[5] Úřady a instituce ustavené v roce 2001 byly slabé, zkorumpované a jen málo uznávané. Na jejich podporu zorganizovala Rada bezpečnosti OSN umístění Mezinárodních jednotek podpůrných sil (ISAF) na území Afghánistánu, jejichž první jednotky přijely v lednu 2002. ISAF nedošla uznání ani u Pentagonu ani u místních vojenských velitelů, a proto zůstala dlouho omezena jen na počet 4000 mužů, kteří byli ubytování v Kábulu. Když se v srpnu 2003 rozhodly Spojené státy soustředit své úsilí na Irák, vyzvaly Severoatlantickou alianci, aby zajistila veleni ISAF. Do roku 2006 došlo k početnímu navýšení stavu na 20 000 mužů, kdy hlavními poskytovateli členů ISAF bylo Spojené království, Německo, Kanada, Nizozemsko a Francie. Po nástupu Baracka Obamy do funkce prezidenta Spojených států se zvyšuje počet amerických vojáků v Afghánistánu a v roce 2009 dosáhl čísla 65 000.[6]
Vzrůst moci Tálibánu po roce 2006
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/84/AH-64_Apache_in_Daykundi-2012.jpg/180px-AH-64_Apache_in_Daykundi-2012.jpg)
Od roku 2006 vliv Tálibánu v Afghánistánu rostl. Přibýval počet atentátů a útoků, stále větší území se dostávalo pod kontrolu tohoto hnutí. Pokud koalice osvobodila nějaké území, tak jen nakrátko, protože většinu Talibánců se nepodařilo chytit. Část jich utekla a část si oblékla civilní šaty. V době, kdy Tálibán posiloval, nesázel už jen na vojenské akce, ale stával se také reálnou politickou silou, která na obsazených územích ustavovala vlastní správu. Tálibán se spojoval nejen s dalšími vzbouřeneckými skupinami, ale snažil se také vyjednávat s protivníky koalice.[7] Dne 9. listopadu 2018 se zástupci hnutí Tálibán zúčastnili diplomatické konference v Moskvě, kde zopakovali, že jsou otevřeni dalším jednání o budoucnosti Afghánistánu s představiteli Spojených států s tím, že Tálibán odmítá jednání s místní vládou, kterou považuje za nelegitimní režim dosazený zahraničními tlaky.[8] Afghánský prezident Ašraf Ghaní dne 28. listopadu 2018 na Konferenci OSN o pomoci Afghánistánu informoval o vytvoření týmu, který by měl s Tálibánem dojednat mírovou dohodu o ukončení občanské války v zemi.[9] Americký prezident Donald Trump požádal Pákistán o pomoc při mírových jednáních s hnutím Tálibán. Trump chtěl ukončit již 17 let trvající válku mezi afghánskou armádou a bojovníky hnutí Tálibán, kteří se snažili vypudit ze země mezinárodní jednotky a zavést verzi přísného výkladu islámského práva.[10]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/Taliban_insurgency_in_Afghanistan_%282015%E2%80%932021%29.svg/180px-Taliban_insurgency_in_Afghanistan_%282015%E2%80%932021%29.svg.png)
Postoje veřejnosti se ve Spojených státech postupně proměňovaly od podpory invaze a války až k odporu proti účasti Spojených států. V roce 2009 už počet odpůrců války v Afghánistánu stoupl dokonce na 57 procent. Vyplynulo to z průzkumu televizní stanice CNN z konce srpna 2009, jehož výsledky byly zveřejněny v noci na středu 2. září 2009. Podíl oponentů války se proti předchozímu měsíci zvýšil o tři procenta. Válku podpořilo jen 42 procent Američanů. Průzkum byl proveden na samém konci srpna 2009, který byl pro americké jednotky v Afghánistánu z hlediska ztrát na životech nejhorší od zahájení bojů na přelomu let 2001 a 2002. O život přišlo 51 amerických vojáků. V průzkumu řeklo 62 procent z dotázaných 1010 Američanů, že USA válku nevyhrávají. Počet těch, kdo se domnívali, že válku vyhrát nelze, stoupl proti podobnému průzkumu v únoru roku 2009 ze 35 na 40 procent. V Afghánistánu bylo přitom v roce 2009 nasazeno již přes 100 000 zahraničních vojáků, především Američanů (63 000). Českých vojáků zde působily na čtyři stovky. Jedním z velkých nezvládnutých problémů invaze je prudký růst produkce opia po roce 2001. Afghánistán produkuje většinu opia ve světě. V roce 2007 jeho produkce byla rekordní, činila 8200 tun, od té doby však pěstování máku pokleslo a v roce 2009 se očekávalo jen 6900 tun. Za vlády Tálibánu v roce 2001 to bylo pouhých 185 tun. (zdroj ČTK, BBC). V září 2015 bojovníci Tálibánu nečekaně přepadli a na několik dní obsadili páté největší město v zemi Kundúz.[11]
Podle některých odhadů si od roku 2001 do roku 2015 vyžádala válka v Afghánistánu až 220 000 obětí.[12] V říjnu 2018 odmítla česká vláda stažení českých vojáků z Afghánistánu, protože podle premiéra Babiše „Teror by se pak přenesl do Evropy.“[13] Více než 13 milionů Afghánců podle OSN trpělo v roce 2019 akutním nedostatkem potravin.[14] V dubnu 2021 oznámily členské státy NATO, že začnou stahovat svá vojska z Afghánistánu.[15] V květnu 2021 zahájil Tálibán ofenzívu, během níž ovládl velkou část Afghánistánu.[16]
Válka v Afghánistánu si za dvacet let vyžádala 242 000 životů, z toho přes 40 000 tvořili civilisté. Amerických vojáků a jejich spojenců padlo přes 3,5 tisíce, bojovníků Tálibánu přes 84 000. Zbytek připadá na afghánskou armádu a policii. Své domovy kvůli válce opustilo přes 5 milionů lidí. Jen Spojené státy stála válka v Afghánistánu odhadem víc než 978 miliard dolarů.[17]
Zánik republiky a nastolení islámského emirátu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2e/Taliban_Fighters_in_Kabul%2C_August_17_2021_%28cropped%29.png/200px-Taliban_Fighters_in_Kabul%2C_August_17_2021_%28cropped%29.png)
V květnu 2021 Tálibán zahájil ofenzívu s cílem získat kontrolu nad zemí.[18] Ofenzíva byla souběžná se stažením spojeneckých vojsk ze země, které mělo být původně dokončeno do 11. září 2021 (na dvacáté výročí útoků z 11. září 2001). Během června a července Tálibán dosáhl významných územních zisků na venkově a v izolovaných městských centrech.[19] Před boji uprchly stovky tisíc civilistů.[20] Americké rozvědky varovaly před kolapsem afghánské armády.[21] Počínaje 6. srpnem pak začalo hnutí ve velmi rychlém sledu dobývat městská centra (hlavní města provincií) a dne 15. srpna jeho bojovníci nečekaně vstoupili do Kábulu; během postupu afghánským územím se Tálibán prakticky nesetkal s významnějším odporem afghánské armády.[22][23] Západní státy narychlo evakuovaly své občany a ze země se snažilo uprchnout také mnoho Afghánců.[24][25] Pád Kábulu byl některými kritiky přirovnán k pádu Saigonu v roce 1975.[26] Z ústavního pohledu je nový režim monarchií, neboť došlo k recepci těch ustanovení monarchistické ústavy z roku 1964, které nejsou v rozporu s právem Šaría.
Odkazy
Reference
- ↑ Afghan government collapses as Taliban sweeps in, U.S. sends more troops to aid chaotic withdrawal. Washington Post. Dostupné online [cit. 2021-08-16]. ISSN 0190-8286. (anglicky)
- ↑ HECHT, Emmanuel; SERVENT, Pierre. Krvavé století 1914-2014, Dvacet válek, které změnily svět /Válka v Afghánistánu 2001-?/. 1. vyd. Praha: Nakladatelství Vyšehrad,s.r.o., 2015. 262 s. ISBN 978-80-7429-630-7. S. 196,197.
- ↑ HYNEK, EICHLER, MAJERNÍK, Nik, Jan, Lubomír. Konflikt a obnova v Afghánistánu: kontext,prostředí a zájmy. 1. vyd. Praha: Ústav mezinárodních vztahů,v.v.i., 2012. 191 s. ISBN 978-80-87558-06-5. S. 11,12,37,38,39.
- ↑ Nekonečná válka Archivováno 17. 11. 2007 na Wayback Machine., Eric Margolis, 19. duben 2007
- ↑ http://www.guardian.co.uk/world/2008/feb/29/afghanistan.terrorism (česky)
- ↑ Hecht, Servent str. 197,201
- ↑ ŠVAMBERK, Alex. Tálibán. Novinky [online]. Borgis,a.s., 2010 [cit. 2018-12-16]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2018-12-16.
- ↑ ROTT, Lukáš. Jonference v Moskvě průlom nepřinesla.Tálibán odmítá jednat s afghánskou vládou [online]. VLTAVA LABE MEDIA,a.s., 9.11.2018 [cit. 2018-12-20]. [/www.denik.cz/ze_sveta/konference-v-moskve-prulom-neprinesla-taliban-odmita-jednat-s-afghanskou-vladou-20181109.html Dostupné online].
- ↑ NOVINKY, ČTK. Afghánský prezident oznámil ustavení týmu pro jednání s Tálibánem [online]. Praha: Borgis,a.s., 28.11.2018 [cit. 2018-12-26]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2018-12-27.
- ↑ ČTK,REUTERS. Trump požádal Pákistán o pomoc při jednáních s Tálibánem [online]. Media,s.r.o., 3.12.2018 [cit. 2018-12-20]. [www.tyden.cz/rubriky/zahranici/asie-a-oceanie/trump-pozadal-pakistan-o-pomoc-pri-jednanich-s-talibanem_505413.html Dostupné online].
- ↑ "Zasáhli jsme afghánskou nemocnici, připustilo NATO. Zemřelo 19 lidí". iDNES.cz. 3. října 2015.
- ↑ "Zahynulo při tažení Západu proti teroru 1,3 milionu lidí?". Týden. 27. března 2015.
- ↑ Je třeba se z Afghánistánu stáhnout, řekl Zaorálek. Babiš to odmítl. iDNES.cz [online]. 23. října 2018. Dostupné online.
- ↑ 13 milionů Afghánců trpí hladem. Mohou za to nejen války, ale i velké sucho. Seznam Zprávy [online]. Seznam.cz, 15. května 2019. Dostupné online.
- ↑ Vojska NATO na podzim opustí „hřbitov impérií”. Afghánistán se změnil, tvrdí generál Pavel. Česká televize [online]. 19. dubna 2021. Dostupné online.
- ↑ V Afghánistánu vyhlásili na měsíc noční zákaz vycházení kvůli postupu Tálibánu. Novinky.cz [online]. 25. července 2021. Dostupné online.
- ↑ Afghánistán v sevření Talibanu. 90’ ČT24 [online]. Česká televize [cit. 2021-08-16]. Dostupné online.
- ↑ Taliban launches major Afghan offensive after deadline for U.S. pullout [online]. Reuters, 2021-05-04 [cit. 2021-08-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ROGGIO, Bill. Mapping Taliban Contested and Controlled Districts in Afghanistan. FDD's Long War Journal [online]. [cit. 2021-08-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Porážka NATO a USA může povzbudit radikály v Evropě, říká generál Šedivý. iDNES.cz [online]. 16. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Nová krvavá kapitola afghánských dějin: Tálibán postupuje rychleji, Kábul může padnout do 90 dnů. iROZHLAS [online]. Český rozhlas, 12. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Tálibán Afghánistán neovládne, tvrdil americký prezident Biden. Má krev na rukou, viní ho kritici. Novinky.cz [online]. 17. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Americké rozvědky měly Bidena varovat před rychlým kolapsem afghánské armády. Lidovky.cz [online]. 18. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Kábulské letiště svírá zoufalství, důkladný Tálibán ztěžuje evakuace. iDNES.cz [online]. 20. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Evropská unie jedná s Tálibánem. Novinky.cz [online]. 21. srpna 2021. Dostupné online.
- ↑ Joe Biden je kvůli Afghánistánu pod palbou kritiky. Seznam Zprávy [online]. Seznam.cz, 16. srpna 2021. Dostupné online.
Související články
- Válka v Afghánistánu (2001–2021)