Andreas Haase
Andreas Haase | |
---|---|
![]() Andreas Haase | |
Poslanec Českého zemského sněmu | |
Ve funkci: 1861 – 1861 | |
Narození | 30. srpna 1804 Praha Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 26. června 1864 (ve věku 59 let) Teplice Rakouské císařství ![]() |
Rodiče | Bohumil Haase a Terezie Widtmannová |
Děti | Andreas Haase |
Příbuzní | Rudolf Haase, Bohumil Haase ml. a Ludwig Haase (sourozenci) |
Ocenění | Řád Františka Josefa |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Andreas Haase von Wranau, česky Ondřej Haase z Vranova = z Vraného (30. srpna 1804, Praha[1] – 26. června 1864, Teplice[2][3]) byl rakouský knihtiskař a politik z Čech, významný pražský měšťan a podnikatel, v 60. letech 19. století poslanec Českého zemského sněmu.
Biografie
Vyučil se sazečem v Brně a následně pracoval v pražské tiskárně svého otce Gottlieba (Bohumila) Haaseho. Po jeho smrti roku 1824 převzal společně se svým bratrem Ludvíkem kamenotiskárnu. Od roku 1837 spolu s bratry vedl papírnu ve Vraném nad Vltavou, k ní v roce 1848 přistavěl dílnu na stroje a roku 1857 kotlárnu.
V podniku tiskl také staroslovanské cyrilské a hlaholské tisky.[1] Firma Gottlieb Haase Söhne patřila mezi nejvýznamnější svého druhu v Rakousku.[3] Za svou činnost získal v roce 1844 portugalský Řád Kristův, v roce 1851 mu byl udělen rakouský Řád Františka Josefa[2] a roku 1854 byl povýšen do šlechtického stavu s predikátem Vraného[4]. Roku 1862 získal titul císařského rady.[1][2]
Veřejná a politická činnost
Veřejně se angažoval již před rokem 1848. Ve 30. letech ho gremium knihtiskařů v Praze zvolilo za svého předsedu. Od roku 1843 do roku 1848 zasedal v pražském obecním zastupitelstvu.[2] Od roku 1844 působil coby major nově zřízeného měšťanského střeleckého sboru.[3] Významné aktivity vyvíjel během revolučního roku 1848, kdy byl plukovníkem Národní gardy[1][3] a následujícího roku se stal jejím prozatímním velitelem v Českém království. Na tomto postu setrval do rozpuštění gardy.[3]
V roce 1850 byl zvolen byl náměstkem starosty Prahy. Funkci zastával do roku 1856, kdy na ni rezignoval,[2] nadále však zůstával členem městské rady.[3] Roku 1861 se po nových volbách stal opět členem městské rady. V letech 1858-1861 byl předsedou pražské obchodní a živnostenské komory. Byl také členem zesíleného zemského výboru.[1] Zastával funkci přispívajícího člena a nakonec ředitele České spořitelny.[2]
Po obnovení ústavního systému vlády počátkem 60. let se zapojil i do vysoké politiky. V zemských volbách v Čechách roku 1861 byl zvolen na Český zemský sněm, kde zastupoval kurii obchodních a živnostenských komor, obvod Praha.[5] Na mandát rezignoval již v prosinci 1861.[6]
Z hlediska národnostního zastával vlastní program, který prezentoval v rozpravě na zemském sněmu v dubnu 1861. V ní odmítl dělení na českou a německou stranu a prohlásil, že na jeho korouhvi nejsou žádné zemské znaky, ale znak jednotného Rakouska.[7] Tento projev kritizoval český tisk. Haase podle něj sice nepatří přímo k německé straně, ale svým proslovem prý poškodil české státoprávní aspirace.[8] Národní listy ho při vzpomínkách na 50. léta 19. století řadí k německé straně, která převládla ve sboru pražských obecních starších.[9] V roce 1862 ho tento list řadil k haasovsko-centralisticko-německé straně, která byla hlavním rivalem české Národní strany.[10] V jiném zdroji z roku 1869 je zase zpětně Haase označen za předáka tzv. pražské mittelpartei (Strany středu).[11] Již v roce 1848 patřil mezi tzv. sedmašedesátníky, tedy skupinu pražských měšťanů, která veřejně poděkovala knížeti Windischgrätzovi za potlačení pražského povstání.[12] Později náležel mezi zakládající členy historického spolku pro dějiny Němců v Čechách (Verein für Geschichte der Deutschen in Böhmen). Roku 1863 se stal i členem Vlastenecko-hospodářské společnosti. Byl také členem Společnosti Musea království Českého.[1]
Z veřejných funkcí odešel koncem roku 1861 na základě vlastního dlouhodobého záměru. Opustil zemský sněm, funkci prezidenta obchodní komory i prezidenta pražské řemeslnické záložny.[6] Zemřel v červnu 1864[2] po dlouhé nemoci.[3] Pohřben byl na Olšanských hřbitovech.
Rodina
Byl dvakrát ženat, s manželkou Barbarou a po její smrti s Marií Krumpieglovou (1812-1885) bydlel v objektu tiskárny na Anenském náměstí čp. 211/I a vychovali 6 synů. Pět z nich se dožilo dospělosti: Robert (1835-1872) byl obchodním zástupcem, Emil (* 1837- ) pokračoval ve vedení otcova podniku, stejně jako Quido (1838-1897), Hugo (* 1841-?) a Ondřej (1842-1895)[13].
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d e f LIŠKOVÁ, Marie. Slovník představitelů zemské samosprávy v Čechách 1861-1913. Praha: SÚA, 1994. 379 s. Dostupné online. ISBN 8085475138. S. 84.
- ↑ a b c d e f g Kronländer. Wiener Zeitung. Červen 1864, čís. 160, s. 1. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g Prag. Fremden-Blatt. Červen 1864, čís. 178, s. 2. Dostupné online.
- ↑ Mašek 2008, s. 310
- ↑ Národní listy 21. 3. 1861, http://kramerius.nkp.cz/kramerius/PShowPageDoc.do?id=6086915&picp=&it=&s=djvu
- ↑ a b Fremden-Blatt, 28. 12. 1861, s. 2.
- ↑ Die Presse, 17. 4. 1861, s. 10.
- ↑ Národní listy, 17. 4. 1861, s. 1.
- ↑ Národní listy, 10. 3. 1918, s. 1.
- ↑ Národní listy, 7. 1. 1862, s. 1.
- ↑ Národní listy, 24. 9. 1869, s. 1.
- ↑ TYL, Josef Kajetán. Spisy: Sedlské noviny. [s.l.]: Československý spisovatel, 1952. Dostupné online. S. 429.
- ↑ Pobytová přihláška rodiny
Literatura
- MAŠEK, Petr: Šlechtické rody v Čechách, na Moravě a ve Slezsku od Bílé hory do současnosti. Díl I. A-M.. Praha: Argo, 2008. ISBN 978-80-257-0027-3. Heslo Haase, s. 309-310.
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Andreas Haase
- (německy) Andreas Haase v Deutsche Biographie
- Soupis pražských domovských příslušníků 1830-1910, Haase, Andreas *1804