Antonín Heythum
Antonín Heythum | |
---|---|
![]() Antonín Heythum, asi 1928 | |
Narození | 23. května 1901 Most Rakousko-Uhersko ![]() |
Úmrtí | 10. ledna 1954 (ve věku 52 let) Rottach Západní Německo ![]() |
Alma mater | České vysoké učení technické v Praze |
Povolání | architekt, kreslíř, designér, scénograf, grafik, designér nábytku a učitel |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Antonín Heythum (23. května 1901, Most[1] – 10. ledna 1954, Rottach v jižním Německu) byl český scénograf, grafik, architekt a návrhář nábytku.
Život
V roce 1924 vystudoval na ČVUT v Praze architekturu, pozemní stavitelství a lodní konstrukce. Vstoupil do uměleckého svazu Devětsil a účastnil se počátků Osvobozeného divadla, kde v letech 1924–1925 působil jako scénograf. Antonín Heythum byl autorem výpravy k Molièrově hře George Dandin, kterou Zkušební scéna v roce 1925 nastudovala pod názvem Cirkus Dandin. Heythum pojal scénu v netradičním konstruktivistickém stylu. V následujícím roce vytvořil výpravu ke hře francouzského dadaistického autora Georgese Ribémonta-Dessaignese Němý kanár, kterou v Osvobozeném divadle nastudoval Jindřich Honzl. Pracoval také několik sezón v ostravském divadle a od roku 1924 byl stálým výtvarným spolupracovníkem Národního divadla v Praze. Z Osvobozeného divadla odešel jako vedoucí výpravy do divadla v Olomouci, ale po dvou letech se vrátil zpět do Prahy.
Antonín Heythum jako vystudovaný architekt se nevyhýbal ani projektům obytných staveb a jejich interiérů. Ve spolupráci s Evženem Linhartem vyprojektoval v roce 1932 dům v ulici Na Ostrohu v kolonii rodinných domků v Osadě Babě v Praze – Dejvicích. V rámci Devětsilu vystavoval v Klubu architektů a ve Spolku výtvarných umělců Mánes v Praze a Brně a účastnil se i výstav v cizině – v Paříži, Amsterodamu nebo New Yorku.
Jako architekt a výtvarník se podílel rovněž na výstavních instalacích. Proslavily jej projekty na celostátní sklářské výstavě v Praze roku 1933 a na výstavních pavilonech na světové výstavě v Bruselu v letech 1934–1935. Pro světovou výstavu v Paříži v roce 1937 vytvořil Heythum skleněné oddělení pro exponáty 120 československých sklářských firem. Byl zde k vidění závěs z křišťálových hranolů, skleněná mozaika Jana Zrzavého, leptané okno Emila Filly nebo broušená židle potažená látkou z imitace briliantů či křišťálový lustr.
Roku 1938 odejel Heythum do USA, aby zde s Kamilem Roškotem připravili československý pavilon pro světovou výstavu v New Yorku plánovanou na roky (1939–1940) a na výstavu v San Francisku.
Po vypuknutí druhé světové války zůstal ve Spojených státech, takže sešlo z jeho knihy o výstavnictví, kterou zpracoval se svou ženou Charlotou pro Národohospodářský ústav České akademie věd a umění. Práci nakonec otiskl americký časopis Forum. V roce 1940 uspořádali manželé Heythumovi na Kolumbijské univerzitě v New Yorku přehlídku svých prací. Výstava byla vzhledem k okolnostem neúplná, přesto na jejím základě nabídl prezident Kalifornské techniky v Pasadeně Heythumovi místo na škole, což on přijal. Založil na škole oddělení průmyslového designu a získal titul profesora. V roce 1945 ještě působil na Kolumbijské univerzitě jako profesor architektury.
V nábytkářství byl zastáncem standardního funkcionalistického designu pro sériovou výrobu. Je spoluautorem díla Design for Use (Užitkový design) z roku 1944.
Také v USA se částečně věnoval divadelní scénografii. V New Yorku se společně se svou ženou podíleli na Králi Learovi v režii Erwina Piscatora a v Kalifornii pak inscenovali satirickou hru Women (Ženy).
Do Československa se již nevrátil. Po svém návratu do Evropy působil jako pedagog ve Švýcarsku. Zemřel 10. ledna 1954 v městečku Rottach v jižním Bavorsku.
Odkazy
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
Literatura
- Kolektiv autorů: Dějiny českého divadla/IV., Academia, Praha, 1983, str. 83, 86, 108, 120, 150–1, 178, 249, 328, 366, 412, 566, 598, 610, 612, 643–5, 649, 650, 657–8
- Kolektiv autorů: Národní divadlo a jeho předchůdci, Academia, Praha, 1988, str. 142–3
- Jaromír Pelc: Meziválečná avantgarda a Osvobozené divadlo, Ústav pro kulturně výchovnou činnost, Praha, 1981, str. 13
- Jaromír Pelc: Zpráva o Osvobozeném divadle, Práce, Praha, 1982, 216 s.
- Jaromír Pelc: Osvobozené divadlo, Mladá fronta, Praha, 1990, 488 s., ISBN 80-204-0165-2. Blíže in: Nespoutatelné Osvobozené
- Z. Sílová, R. Hrdinová, A. Kožíková, V. Mohylová : Divadlo na Vinohradech 1907–2007 – Vinohradský ansámbl, vydalo Divadlo na Vinohradech, Praha, 2007, str. 175–7, ISBN 978-80-239-9604-3
- Rostislav Švácha, Antonín Heythum, časopis Architekt, ročník 37, 1991, č. 9, s. 2.
- Marie Valtrová – Ota Ornest: Hraje váš tatínek ještě na housle?, Primus, Praha, 1993, str. 66, ISBN 80-85625-19-9
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Antonín Heythum na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Antonín Heythum
- Podrobný životopis na stránkách města Mostu
- Galerie výtvarných umělců[nedostupný zdroj]
Devětsil (1920–1930) | |
---|---|
zakladatelé | |
vůdčí osobnosti | |
architekti | Bedřich Feuerstein • Jaroslav Fragner • Jan Gillar • Josef Havlíček • Karel Honzík • Josef Chochol • Jaromír Krejcar • Evžen Linhart • Pavel Smetana |
básníci | |
hudebníci | |
režiséři | |
spisovatelé | Julius Fučík • Karel Konrád • Vladislav Vančura |
výtvarníci | |
fotografové | |
kritici, teoretici, vědci |