Augustin Kliment
Augustin Kliment | |
---|---|
![]() | |
Starosta Třebíče | |
Ve funkci: 29. dubna 1925 – 2. září 1925 | |
Předchůdce | Otakar Jakubský |
Nástupce | Josef Vaněk |
Poslanec Národního shromáždění ČSR | |
Ve funkci: 1929 – 1938 | |
Poslanec Prozatímního NS | |
Ve funkci: 1945 – 1946 | |
Poslanec Ústavodárného NS | |
Ve funkci: 1946 – 1948 | |
Poslanec NS ČSR a ČSSR | |
Ve funkci: 1948 – 1953 | |
Čs. ministr průmyslu | |
Ve funkci: 1948 – 1952 | |
Předchůdce | Zdeněk Fierlinger |
Nástupce | Július Maurer |
Stranická příslušnost | |
Členství | Komunistická strana Československa Sociální demokracie |
Narození | 3. srpna 1889 Třebíč Rakousko-Uhersko ![]() |
Úmrtí | 22. října 1953 (ve věku 64 let) Praha Československo ![]() |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Příbuzní | Karel Kliment (sourozenec) |
Profese | politik, spisovatel a novinář |
Ocenění | Čestné občanství města Třebíče (1938) Řád budování socialistické vlasti |
Commons | Augustin Kliment |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Augustin Kliment, též Gustav Kliment (3. srpna 1889 Třebíč[1] – 22. října 1953[2] Praha[3]), byl československý politik, meziválečný a poválečný poslanec Národního shromáždění za Komunistickou stranu Československa, příslušník československých legií, vězeň v koncentračním táboře v Dachau.
Biografie
Narodil se v rodině koželužského dělníka jako jedno z osmi dětí. Ve věku čtrnácti let nastoupil do Prahy do učení a vyučil se strojním zámečníkem. Od roku 1905 se angažoval v dělnickém socialistickém hnutí. Byl několikrát zatčen při účasti na demonstracích. Po vyučení se vrátil do rodné Třebíče. Od 1. května 1908 byl členem odborové organizace kovodělníků. Později odjel do Vídně a do Lince. Roku 1910 byl odveden do armády, ale odmítl složit přísahu. V roce 1911 odmítl zasáhnout se svou setninou proti demonstrantům ve Vídni a byl pak odsouzen vojenským soudem. V srpnu roku 1914 se oženil[4] s Anežkou Vidlákovou. Za první světové války byl na ruské frontě zajat a do roku 1917 pracoval coby zajatec v strojnicko-chemické továrně. V Rusku byl v srpnu 1918 mobilizován do 2. omského pochodového praporu Československých legií, později sloužil u leteckého oddílu.[5] V legii jako delegát 2. sjezdu usiloval o zastavení bojů s Rudou armádou.[3]
V roce 1920 se vrátil do Třebíče, kde byl předsedou dělnické rady. Účastnil se prosincové stávky a roku 1921 patřil mezi zakládající členy KSČ. Byl tehdy krátce vězněn.[3]
Od 20. let 20. století organizoval třebíčské dělnické hnutí. Redigoval časopis Jiskru a jako sekretář rudých odborů vedl stávky. Dne 29. dubna 1925 se stal prvním komunistickým starostou města. Ve funkci zůstal do 2. září 1925.[6] Od 30. let působil na Ostravsku.[7] Jeho bratrem byl další komunistický politik Karel Kliment.[8]
V parlamentních volbách v roce 1929 se stal za Komunistickou stranu Československa poslancem Národního shromáždění.[9] Mandát obhájil v parlamentních volbách v roce 1935. Poslanecké křeslo si podržel do rozpuštění KSČ v prosinci 1938. Po osvobození byl v letech 1945–1946 poslancem Prozatímního Národního shromáždění a v letech 1946–1948 Ústavodárného Národního shromáždění. V letech 1948–1953 také zasedal v Národním shromáždění.[10]
Profesí byl odborovým tajemníkem. Podle údajů z roku 1935 bydlel v Moravské Ostravě.[11] V roce 1939 byl při pokusu o útěk do exilu zatčen spolu s Antonínem Zápotockým a Jaromírem Dolanským a vězněn. Po osvobození se vrátil k politické práci. V roce 1947 byl předsedou Svazu zaměstnanců kovoprůmyslu.[12] Funkci předsedy Svazu zaměstnanců kovoprůmyslu zastával v letech 1945–1948. A byl i členem představenstva Ústřední rady odborů.[13]
24. května 1945 byl kooptován do Ústředního výboru Komunistické strany Československa. Ve funkci ho potvrdil VIII. sjezd KSČ a IX. sjezd KSČ. Od března 1946 do roku 1953 byl i členem Předsednictva ÚV KSČ.[13]
Později se stal československým ministrem průmyslu ve vládě Antonína Zápotockého a Viliama Širokého. Funkci zastával od 15. června 1948 do 1. srpna 1952, přičemž od 20. prosince 1950 bylo jeho portfolio oficiálně nazýváno ministerstvem těžkého průmyslu, od 8. září 1951 ministerstvem těžkého strojírenství. V letech 1952–1953 byl předsedou Ústřední rady odborů.[7][13] Ve funkci ministra výrazně urychlil proces znárodnění průmyslu.[3]
Zemřel v říjnu 1953 v Praze[3] po dlouhé a těžké nemoci, která byla pozůstatkem válečného věznění a která ho v posledních měsících trvale upoutala na lůžko.[3] Byl mu vypraven státní pohřeb.[2] Roku 1953 mu byl posmrtně udělen Řád Klementa Gottwalda.[13] Jméno Gustava Klimenta nesl za socialismu největší obuvnický závod v Třebíči-Borovině - Závody Gustava Klimenta n. p. (BOPO), strojírenský podnik v Rokycanech - Kovohutě Gustava Klimenta, n. p.[14] a Bohumínské železárny Gustava Klimenta v Bohumíně.
Budování kultu osobnosti svépomocí
- Ministr průmyslu Gustav Kliment vydal vyhlášku č. 1004 ze dne 27. června 1949, kterou se zřizují Závody Gustava Klimenta.[15]
- Ministr průmyslu Gustav Kliment vydal vyhlášku č. 2061 ze dne 15. září 1949, kterou se zřizují Bohumínské železárny Gustava Klimenta, národní podnik.[16]
- Ministerstvo průmyslu vedené Gustavem Klimtem vydalo dne 16. prosince 1950 Rozhodnutí č.j. 161.949/50-V-IV-1 o zřízení firmy Válcovny trub Gustava Klimenta národní podnik.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost při kostele sv.Martina v Třebíči
- ↑ a b Ústřední rada odborů k úmrtí svého předsedy poslance Gustava Klimenta. Rudé právo. Říjen 1953, roč. 34, čís. 297, s. 2. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f Gustav Kliment. Rudé právo. Říjen 1953, roč. 34, čís. 296, s. 2. Dostupné online.
- ↑ Matriční záznam o sňatku Augustina Klimenta s Anežkou Vidlákovou farnosti Altlerchenfeld ve Vídni
- ↑ Detail legionáře | Legie 100. www.legie100.com [online]. [cit. 2023-06-21]. Dostupné online.
- ↑ Zpravodaj města Třebíče 6/1977.
- ↑ a b UHLÍŘ, J. (odpovědný redaktor). Třebíčsko v památkách. Praha : REFO, středisko reklamní fotografie ČTK; 1974.
- ↑ Faltýnková, Monika: Protifašistický odboj na Konicku (na pozadí historicko-dokumentační činnosti Leopolda Färbera) [online]. is.muni.cz [cit. 2012-01-10]. Dostupné online.
- ↑ jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2011-10-11]. Dostupné online.
- ↑ Augustin Kliment [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2011-10-11]. Dostupné online.
- ↑ seznam zvolených poslanců [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2011-10-11]. Dostupné online.
- ↑ kol. aut.: Československé dějiny v datech. Praha: Svoboda, 1987. ISBN 80-7239-178-X. S. 426, 479.
- ↑ a b c d Přehled funkcionářů ústředních orgánů KSČ 1945 - 1989 [online]. www.cibulka.net [cit. 2015-02-06]. Dostupné online.
- ↑ ERET, Jaroslav. Třikrát první. Obrana lidu. 1988-05-14, roč. XLVII., čís. 20, s. 7. Dostupné online.
- ↑ KLIMENT, Gustav. Vyhláška č. 1004. Úřední list Československé republiky. 1949-06-27, roč. 30, čís. 152, s. 1. Dostupné online.
- ↑ OKRESNÍ, soud. Firm. 5266/49 A X 495/1. Úřední list Československé republiky. 1949-12-30, roč. 30, čís. 304, s. 4953. Dostupné online.
- ↑ OKRESNÍ, soud. Změny ve firmách. Úřední list Československé republiky. 1951-04-24, roč. 32, čís. 95., s. 1059. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Augustin Kliment na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Augustin Kliment
- Projev Augustina Klimenta v Národním shromáždění roku 1937
- MATYÁŠOVÁ, Gabriela. Bratří Klimentové a Třebíč ve 20. století. Brno, 2018. 54 s. Bakalářská práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Lukáš Fasora. Dostupné online.
Vláda Antonína Zápotockého a Viliama Širokého | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Předseda vlády | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Členové v den jmenování vlády 15. června 1948 | Viliam Široký (náměstek předsedy vlády do 21. března 1953, KSČ) • Zdeněk Fierlinger (náměstek předsedy vlády do 14. září 1953, KSČ) • Ján Ševčík (náměstek předsedy vlády do 29. května 1952, SSO) • Vladimír Clementis¹ (zahraničí do 18. března 1950, KSČ) • Ludvík Svoboda (obrana do 25. dubna 1950, KSČ) • Antonín Gregor (zahraniční obchod do 2. prosince 1952, KSČ) • Václav Nosek (vnitro do 14. září 1953, KSČ) • Jaromír Dolanský (finance do 5. dubna 1949, KSČ) • Zdeněk Nejedlý (školství a osvěta do 31. ledna 1953, KSČ) • Alexej Čepička (spravedlnost do 25. dubna 1950, KSČ) • Václav Kopecký (informace do 31. ledna 1953, KSČ) • Augustin Kliment (průmysl, těžký průmysl do 1. srpna 1952, KSČ) • Július Ďuriš (zemědělství do 10. září 1951, KSČ) • František Krajčír (vnitřní obchod, KSČ) • Alois Petr (doprava do 14. prosince 1951, ČSL) • Evžen Erban (sociální péče do 8. září 1951, KSČ) • Ludmila Jankovcová (výživa, KSČ) • Josef Plojhar (zdravotnictví, ČSL) • Emanuel Šlechta (technika do 20. prosince 1950, ČSS) • Alois Neuman (pošty, od 30. dubna 1952 spojů, ČSS) • Vavro Šrobár (sjednocení zákonů do 6. prosince 1950, Strana slobody) | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Členové jmenovaní později |
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
¹podrobně proces s vedením protistátního spikleneckého centra v čele s Rudolfem Slánským |
Ministři průmyslu Československa | |
---|---|
Ministři průmyslu první československé republiky (1918–1938) | Adolf Stránský • Ferdinand Heidler • Kuneš Sonntag • Rudolf Hotowetz • Ladislav Novák • Jan Dvořáček • František Peroutka • Ladislav Novák • Josef Matoušek • Jan Dostálek • Josef Václav Najman • Rudolf Mlčoch • Jan Janáček |
Ministři průmyslu druhé československé republiky (1938–1939) | |
Ministři průmyslu exilových vlád Československa (1941–1945) | Eduard Outrata • František Němec • Václav Majer |
Ministři průmyslu poválečného Československa (1945–1952) | |
Federální ministři průmyslu Československa (1969–1971) | Josef Krejčí • Jindřich Zahradník |