Dacrycarpus
![]() | |
---|---|
![]() Kahikatea – Dacrycarpus dacrydioides | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | rostliny (Plantae) |
Podříše | cévnaté rostliny (Tracheobionta) |
Oddělení | nahosemenné (Pinophyta) |
Třída | jehličnany (Pinopsida) |
Řád | borovicotvaré (Pinales) |
Čeleď | nohoplodovité (Podocarpaceae) |
Rod | Dacrycarpus de Laub., 1969 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Dacrycarpus je rod jehličnatých stromů z čeledi nohoplodovitých. Zahrnuje 9 druhů, rozšířených v jihovýchodní Asii, Papuasii, na Novém Zélandu a v Tichomoří. Před ustanovením samostatného rodu byli jeho zástupci řazeni do rodu Podocarpus (nohoplod); typovým druhem je novozélandský Dacrycarpus dacrydioides.
Popis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Dacrycarpus_imbricatus_kz3.jpg/220px-Dacrycarpus_imbricatus_kz3.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/Kahikatea_cones_1.jpg/220px-Kahikatea_cones_1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/80/Dacrycarpus_dacrydioides_cones1.jpg/220px-Dacrycarpus_dacrydioides_cones1.jpg)
Obvykle dvoudomé, stálezelené, mohutné stromy, zřídka též keře, dorůstající výšek 2–4–30–50 metrů a průměru kmene až 2 metry. Kmen a větve jsou pokryty hrubou, tmavě hnědou až téměř černou, s věkem šedivějící a šupinovitě se odlupující borkou. Olistění je trojího typu: kromě klasicky dvouřadě uspořádaných jehlic též drobné šupiny a na bočních a plodných větvích dospělých jedinců ploché, rovné či srpovitě zahnuté, přitisklé nebo odstávající jehličky vyrůstající spirálovitě kolem větve. Koruna je kuželovitá nebo válcovitá, u starých jedinců je mohutný kmen často až do poloviny i více bez větví.
Samčí šištice jsou drobné, o rozměrech 3–10 mm, kuželovité, později válcovité, vyrůstající jednotlivě nebo v párech na krátkých stopkách. Samičí jsou jednotlivé, na šupinatých stopkách. Skládají se z několika semenných šupin, z nichž obvykle pouze jedna je oplozena a vyvíjí se dále v semeno pokryté epimatiem; neoplozené šupiny srůstají a formují tzv. podocarpium, které je ve zralosti nápadně barevné (často červené nebio oranžové), dužnaté a slouží k přilákání živočichů, nejčastěji ptáků, kteří je konzumují a přispívají tak k rozšiřování semen.[1]
Ekologie a rozšíření
Často se vyskytují ve vysokohorských polohách, od horských lesů až po subalpínské křoviny, blízko hranice lesa, kde vytvářejí parkově roztroušené porosty, dále v primárních i sekundárních deštných lesích tropů, ve vlhkých mechových lesích a řídkých porostech stromových kapradin, podél vodních toků, někdy též v mokřinách a močálech. Mnohde jsou dominantním stromovým druhem, jinde vytvářejí porosty společně s pabuky, nohoplody, pazeravci (Libocedrus) a dalšími. Ve všech oblastech areálu preferují bohaté srážky a průměrné teploty neklesající ani v zimě pod 10 °C.
Areál rozšíření sahá od jižní Číny a Indočíny přes ostrovy Indonésie a Filipíny po Nový Zéland, Novou Kaledonii a západní Tichomoří. Největší diverzity rod dosahuje na Nové Guineji, kde roste 5 druhů.[1]
Recentní zástupci
- Dacrycarpus compactus – vysoké hory Nové Guineje
- Dacrycarpus cinctus – Celebes, Moluky, Nová Guinea
- Dacrycarpus cumingii – Filipíny, vzácně též Borneo a Sumatra
- Dacrycarpus dacrydioides – Nový Zéland; maorsky nazývaný „kahikatea“
- Dacrycarpus expansus – centrální Nová Guinea
- Dacrycarpus imbricatus – jižní Čína a Indočína, Indonésie, Filipíny, Moluky, Nová Guinea, Fidži
- Dacrycarpus kinabaluensis – Borneo, endemit hory Kinabalu
- Dacrycarpus steupii – Borneo, Celebes, Nová Guinea
- Dacrycarpus vieillardii – Nová Kaledonie
Fosilní zástupci jsou známi též z Antarktidy, Austrálie a Jižní Ameriky (Patagonie), kde se rod vyskytoval ve svrchní křídě a raných třetihorách.[1]
Význam a využití
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Arohaki_Lagoon_with_kahikatea_background_2.jpg/220px-Arohaki_Lagoon_with_kahikatea_background_2.jpg)
V minulosti byly stromy rodu Dacrycarpus, především D. dacrydioides, káceny pro dřevo, které je světlé, jemné, snano opracovatelné, bez pryskyřičného zápachu, ovšem nepříliš trvanlivé; nadměrná těžba v 19. století způsobila devastaci rozlehlých starých porostů. Novozélandskými Maory byl tento strom, nazývaný kahikatea, využíván na stavbu kánoí, výrobu zbraní a loučí, pryskyřice se žvýkala jako žvýkačka, z popela se vyráběla barva na tetování. Byly konzumovány zralé plody a odvar z listů byl využíván v tradiční medicíně. Významné místo měl i v maorské mytologii, kde byl považován za dítě bohů Taneho a Hiny.[2]
V tropech a subtropech jsou mnohé druhy pěstovány jako okrasné stromy v parcích a zahradách, oceňovány jsou též pro tvorbu bonsají. S úspěchem je používat pro zalesňování degradovaných vykácených ploch.[3]
V českých botanických zahradách se s tímto taxonem lze setkat jen výjimečně, například v Liberci nebo v Praze.[4]
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Warzeneiben na německé Wikipedii.
- ↑ a b c Dacrycarpus () description. www.conifers.org [online]. [cit. 2020-01-18]. Dostupné online.
- ↑ Journal of the Polynesian Society: Notes On Maori Mythology, By Elsdon Best, P 93-121. www.jps.auckland.ac.nz [online]. [cit. 2020-01-18]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2019-09-09.
- ↑ MAZZA, Giuseppe. Monaco Nature Encyclopedia [online]. 2016-07-01 [cit. 2020-01-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ VÝSLEDKY VYHLEDÁNÍ - Katalog botanických zahrad - katalog Florius. www.florius.cz [online]. [cit. 2020-01-18]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Dacrycarpus na Wikimedia Commons