Ferdinand I. Dobrotivý
Ferdinand I. (V.) Dobrotivý | |
---|---|
Rakouský císař, český a uherský král atd. | |
![]() Ferdinand I. Dobrotivý | |
Doba vlády | 1830–1848 (uherský král) 1835–1848 (rakouský císař, český, lombardsko-benátský, chorvatský a slavonský král) |
Korunovace | 28. září 1830, Prešpurk (uherským králem)[1] 7. září 1836, Praha (českým králem)[1] 6. září 1838, Milán (lombardským králem)[1] |
Narození | 19. dubna 1793 Vídeň, Habsburská monarchie ![]() |
Úmrtí | 29. června 1875 (ve věku 82 let) Praha, Rakousko-Uhersko ![]() |
Pohřben | Císařská hrobka ve Vídni |
Předchůdce | František I. |
Nástupce | František Josef I. |
Manželka | Marie Anna Savojská |
Dynastie | Habsbursko-lotrinská |
Otec | František I. |
Matka | Marie Tereza Neapolsko-Sicilská |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ferdinand I. Dobrotivý (jako uherský a český král Ferdinand V., 19. dubna 1793, Vídeň – 29. června 1875, Praha) z habsbursko-lotrinské dynastie byl v letech 1835–1848 rakouský císař, král uhersko-chorvatský a poslední korunovaný král český. Pro svou duševní omezenost a celkovou nezpůsobilost k vládě byl též posměšně zván „chudáček blbeček Ferdáček“ (der arme Trottel Nandel). Ačkoliv byl osobně u poddaných oblíbený, jeho vláda – resp. vláda triumvirátu státní rady, která jej fakticky dozorovala a vládla za něj – se kryje s tzv. dobou předbřeznovou a nechvalně známým metternichovským absolutismem, jehož neřešené rozpory nakonec vyústily ve velkou revoluci roku 1848/49. V jejím průběhu byl vládními kruhy Ferdinand donucen abdikovat a zbývající více než čtvrstoletí dožil v české metropoli Praze, kde patřil ke svérázným postavám místního života.
Původ
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/Ferdinand_I_of_Austria.jpg/220px-Ferdinand_I_of_Austria.jpg)
Ferdinand Karel Leopold Josef František Marcelin byl syn rakouského císaře a uherského a českého krále Františka I. a Marie Terezy Neapolsko-Sicilské. Od dětství trpěl epileptickými záchvaty, které byly způsobeny porodním traumatem, a rachitidou. Do devíti let nezískal téměř žádné vzdělání, neboť tehdejší lékaři věřili, že fyzická a duševní námaha vede ke zhoršení stavu epileptických pacientů. Protože pozdější Ferdinandovy pokroky postupovaly pomalu, panovaly určité obavy o následnictví.
Osobnost
Ferdinand měl hudební nadání, hrál na klavír a trubku, nadšeně se zabýval botanikou a zajímal se o vývoj techniky. Rozhodně není možné ho označit za slabomyslného, neboť hovořil pěti jazyky. Na druhou stranu byl poněkud flegmatický a z jeho zdravotních problémů vyplývala některá další omezení.
Ferdinandovi prarodiče byli bratranci prvního stupně, přičemž Ferdinandovi praprarodiče byli vlastními sourozenci. Ferdinandův děd z otcovy strany Leopold II. byl totiž bratrem Ferdinandovy babičky z matčiny strany Marie Karolíny a jeho děd z matčiny strany Ferdinand I. Neapolsko-Sicilský byl bratrem jeho babičky z otcovy strany Marie Ludoviky Španělské. To znamená, že Ferdinand měl pouze čtyři praprarodiče a nikoliv osm jak je běžné. Takto blízké příbuzenství mělo za následek, že většina z Františkových a Mariiných dětí se musela potýkat s genetickou degenerací a jen část z nich byla schopna samostatného života.
Vláda
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/Leopold_Kupelwieser_-_Kaiser_Ferdinand_I.jpg/220px-Leopold_Kupelwieser_-_Kaiser_Ferdinand_I.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Eduard_Gurk_-_Die_Kr%C3%B6nung_Kaiser_Ferdinands_1_im_Dom_zu_Prag_-_ca_1838.jpeg/220px-Eduard_Gurk_-_Die_Kr%C3%B6nung_Kaiser_Ferdinands_1_im_Dom_zu_Prag_-_ca_1838.jpeg)
V roce 1830 byl Ferdinand v Prešpurku (dnešní Bratislavě) korunován jako Ferdinand V. uherským králem a nadále mu náležel titul „mladší král uherský a arcivévoda rakouský“. Při korunovačním obřadu pronesl řeč v maďarštině a stal se tak po Marii Terezii druhým a posledním králem, který při tomto obřadu hovořil v mateřštině svých poddaných.
V roce 1835 se po smrti Františka I. stal rakouským císařem a 7. září 1836 se nechal korunovat na českého krále jako Ferdinand V.
Ferdinand byl jedním z nejoblíbenějších panovníků, on sám však prakticky nevládl, protože jeho otec před smrtí fakticky složil vládu do rukou všemocného kancléře Metternicha a státní rady, které předsedal císařův strýc arcivévoda Ludvík a jejímž členem byl jak Metternich, tak český hrabě František Antonín Kolovrat. Oba naposledy jmenovaní zaujímali rozdílná politická stanoviska a navzájem si blokovali jakákoli politická rozhodnutí, což nakonec vedlo až k revoluci v roce 1848.
Dne 2. prosince 1848 byl proti své vůli odstaven od trůnu a v Arcibiskupském paláci v Olomouci abdikoval ve prospěch synovce Františka Josefa I.
Po abdikaci
Zbytek života strávil Ferdinand se svou ženou Marií Annou v Praze. Ačkoliv mu kdysi lékaři předpovídali krátký život, vydržel zde ještě 27 let. Na Pražském hradě mu bylo vykázáno jedno křídlo na druhém nádvoří. Také mu bylo zakoupeno bývalé Toskánské panství se zámky Ploskovice a Zákupy, na nichž pobýval většinu času a které pro něj byly nákladně upraveny a přestavěny.
Zákupský zámek mu patřil až do jeho smrti, tedy 27 let. Jezdíval na něj kočárem z Ploskovic, z Prahy buď kočárem, či později (poprvé 1867) vlakem. A samostatně občas i jeho manželka, sardinská princezna Marie Anna Karolína, ovšem ta trávila daleko více času v slunné Itálii. V Zákupech na svém novém sídle pobýval excísař poprvé v květnu 1851 a mnohokrát za ním přijeli i další členové rozsáhlého příbuzenstva. Naposledy na svém zámku pobýval v roce 1874.[2]
Pražané ho měli rádi, vídávali ho na dnešní Národní třídě, kde na každodenních procházkách dával dětem bonbony a chudým almužnu. Praze postupně věnoval na 450 000 zlatých. Zemřel ve věku 82 let na Pražském hradě 29. července 1875.
Ferdinandův život v datech
![ikona](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/Broom_icon.svg/48px-Broom_icon.svg.png)
1793, 19. duben – narození ve Vídni
1802, 26. duben – byl povolán princův první vychovatel František Maria von Steffaneo-Carnea
1805, listopad – evakuace císařské rodiny z Vídně před blížícími se vojsky francouzského císaře Napoleona
1807, 12. duben – zemřela Ferdinandova matka Marie Tereza Neapolsko-Sicilská
1807, 13. duben – po pěti letech služby byl propuštěn princův první vychovatel Steffaneo-Carnea
1808, 6. leden – František I. se oženil s Marii Ludovikou z Modeny a Ferdinand tak dostal nevlastní matku, která se velmi zasloužila o jeho další vývoj a vzdělání
1809 – princi byl přidělen nový vychovatel – svobodný pán Josef Erberg
1815 – se s otcem zúčastnil tažení proti Napoleonovi
1816, duben – zemřela Ferdinandova nevlastní matka Marie Ludovika
1824 – bylo vydáno lékařské dobrozdání, že Ferdinand není schopen vlády
1825 – vedl rakouskou delegaci pozvanou do Petrohradu ke korunovaci cara Mikuláše I.
1830 – vydáno lékařské dobrozdání, které potvrzovalo, že je korunní princ schopen vlády a může se oženit
1830, 28. září – korunovace uherským králem v Prešpurku
1832, únor – sňatek s Marií Annou Karolínou Piou Savojskou
1832, 9. srpen – neúspěšný atentát v Bádenu
1836, 7. září – korunovace českým králem v Praze
1838, 6. září – korunovace v Miláně na lombardského krále
1848, 2. prosinec – v Olomouci zveřejněn manifest oznamující Ferdinandovu abdikaci
1848, prosinec – Ferdinand a jeho manželka se odebrali do Prahy
1856, 28. únor – oslava stříbrné svatby v Praze
1852, 10. květen – setkání s carem Mikulášem I. v Praze
1858 – sepsal závěť
1875, 29. červen – smrt v Praze
Tituly
Jeho Císařské a Královské Apoštolské Veličenstvo Ferdinand První, Z milosti Boží
- Císař rakouský.
- Král uherský, český, pátý toho jména, král lombardsko-benátský, král Dalmácie, Chorvatska a Slavonie, král Haliče a Lodomerie, a Ilyrie.
- Král jeruzalémský.
- Arcivévoda rakouský.
- Velkovévoda toskánský a krakovský.
- Vévoda lotrinský, salcburský, štýrský, korutanský, kraňský, slezský, modenský, parmský, Piacenzy a Guastally, osvětimský a zátorský, těšínský,fruilský, Dubrovníku a Zadaru.
- Velkokníže sedmihradský.
- Markrabě moravský.
- Hrabě habsburský, kyburský, tyrolský, Gorice a Gradiška.
- Princ tridentský a brixenský.
- Markrabě Horní Lužice, Dolní Lužice a istrijský, hrabě Hohenemsu, Feldkirchu, Bregenzu, Sonnenburgu.
- Pán Terstu, Kotoru a vindické marky.
Vývod z předků
Odkazy
Reference
Literatura
- Biografický slovník českých zemí : 16. sešit : Ep–Fe. Praha : Academia ; Historický ústav AV ČR, 2013. 136 s. ISBN 978-80-200-2292-9 (Academia) ; ISBN 978-80-7286-215-3 (Historický ústav AV ČR). S. 125–126.
- ČORNEJOVÁ, Ivana; RAK, Jiří; VLNAS, Vít. Ve stínu tvých křídel. Habsburkové v českých dějinách. Praha: Grafoprint-Neubert, 1995. 289 s. ISBN 80-85785-20-X.
- HAMANNOVÁ, Brigitte. Habsburkové. Životopisná encyklopedie. Praha: Brána ; Knižní klub, 1996. 408 s. ISBN 80-85946-19-X.
- HOLLER Gerd, Ferdinand I : Poslední Habsburk na Pražském hradě: Spravedlnost pro císaře, nakladatelství Brána, 1. vydání, Praha 1998, ISBN 80-85946-90-4
- KLEISNER, Tomáš. Medaile císaře Ferdinanda Dobrotivého. Praha: Národní muzeum, 2013. 192 s. Dostupné online. ISBN 978-80-7036-396-6.
- SÉGUR-CABANAC, Victor Graf. Kaiser Ferdinand I. (V.) der Gütige in Prag : Die Zeit nach dem 13. März 1848. Brünn: Irrgang, 1913. 215 s. Dostupné online. (německy)
- SEKYRKOVÁ, Milada. 7. 9. 1836: Ferdinand V. Poslední pražská korunovace. Praha: Havran, 2004. 189 s. ISBN 80-86515-37-0.
- SEKYRKOVÁ, Milada. Ferdinand V. In: RYANTOVÁ, Marie; VOREL, Petr. Čeští králové. Praha ; Litomyšl: Paseka, 2008. ISBN 978-80-7185-940-6. S. 519–529.
- SCHIMMER C. A., Ferdinand I., Vídeň 1849
Související články
Externí odkazy
Galerie Ferdinand I. Dobrotivý na Wikimedia Commons
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ferdinand I. Dobrotivý na Wikimedia Commons
Osoba Ferdinand I. Dobrotivý ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Ferdinand I. Dobrotivý
Předchůdce: František I. | ![]() | Rakouský císař 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Český král Ferdinand V. 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Uherský král Ferdinand V. 1830–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Chorvatsko-slavonský král 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Dalmatský král 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Lombardsko-benátský král 1835–1848 | ![]() | Nástupce: zánik státu |
Předchůdce: František I. | ![]() | Haličsko-vladiměřský král 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Hlava dynastie 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Předchůdce: František I. | ![]() | Prezident německého spolku 1835–1848 | ![]() | Nástupce: František Josef I. |
Čeští panovníci | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Mytičtí panovníci (do 9. století) |
| ||||||
Přemyslovci (9. století–1306) | Bořivoj I. (872?–883?) • Strojmír (883?–885?) • Bořivoj I. (875?–889) • Spytihněv I. (894–915) • Vratislav I. (915–921) • svatý Václav (921–935) • Boleslav I. (935–972) • Boleslav II. (972–999) • Boleslav III. (999–1002) • Boleslav Chrabrý¹ (1003–1004) • Vladivoj? • Jaromír (1004–1012) • Oldřich (1012–1033) • Jaromír (1033–1034) • Břetislav I. (1034–1055) • Spytihněv II. (1055–1061) • Vratislav II. (1061–1092) • Konrád I. Brněnský (1092) • Břetislav II. (1092–1100) • Bořivoj II. (1100–1107) • Svatopluk Olomoucký (1107–1109) • Vladislav I. (1109–1117) • Bořivoj II. (1117–1120) • Vladislav I. (1120–1125) • Soběslav I. (1125–1140) • Vladislav II. (1140–1172) • Bedřich (1172–1173) • Soběslav II. (1173–1178) • Bedřich (1178–1189) • Konrád II. Ota (1189–1191) • Václav II. (1191–1192) • Přemysl Otakar I. (1192–1193) • Jindřich Břetislav (1193–1197) • Vladislav Jindřich (1197) • Přemysl Otakar I. (1198–1230) • Václav I. (1230–1253) • Přemysl Otakar II. (1253–1278) • Václav II. (1278–1305) • Václav III. (1305–1306) | ||||||
Nedynastičtí (1306–1310) | |||||||
Lucemburkové (1310–1437) | Jan Lucemburský (1310–1346) • Karel IV. (1346–1378) • Václav IV. (1378–1419) • Zikmund Lucemburský (1419–1437) | ||||||
Habsburkové (1437–1457) | |||||||
Nedynastičtí (1457–1471) | Jiří z Poděbrad (1458–1471) • Matyáš Korvín² (1458–1490) | ||||||
Jagellonci (1471–1526) | Vladislav Jagellonský (1471–1516) • Ludvík Jagellonský (1516–1526) | ||||||
Habsburkové (1526–1780) | Ferdinand I. Habsburský (1526–1564) • Maxmilián II. Habsburský (1564–1576) • Rudolf II. (1576–1611) • Matyáš Habsburský (1611–1619) • Ferdinand II. Habsburský (1619–1637) • Fridrich Falcký³ (1619–1620) • Ferdinand III. Habsburský (1637–1657) • Ferdinand IV. Habsburský • Leopold I. (1657–1705) • Josef I. Habsburský (1705–1711) • Karel VI. (1711–1740) • Marie Terezie (1740–1780) • Karel VII. Bavorský³ (1741–1743) | ||||||
Habsburko-Lotrinkové (1780–1918) | Josef II. (1780–1790) • Leopold II. (1790–1792) • František I. Rakouský (1792–1835) • Ferdinand I. Dobrotivý (1835–1848) • František Josef I. (1848–1916) • Karel I. (1916–1918) | ||||||
¹ Piastovec, ² vládce vedlejších zemí Koruny české, ³ vzdorokrál z rodu Wittelsbachů |
Rakouští panovníci | ||
---|---|---|
Markrabata | ![]() | |
Babenberkové | Leopold I. • Jindřich I. • Adalbert • Arnošt • Leopold II. • Leopold III. • Leopold IV. • Jindřich II. (do 1156) | |
Vévodové | ||
Babenberkové | ||
Přemyslovci | ||
Zähringové | Heřman VI. Bádenský • Fridrich I. Bádenský | |
Habsburkové | Rudolf I. • Albrecht I. • Rudolf III. • Fridrich I. • Leopold I. • Albrecht II. • Ota • Rudolf IV. • Albrecht III. • Leopold III. • Vilém • Albrecht IV. • Albrecht V. • Ladislav Pohrobek • Leopold IV. • Arnošt Železný • Fridrich IV. • Fridrich V. • Zikmund • Albrecht VI. (do 1453) | |
Arcivévodové | ||
Habsburkové | Albrecht VI. (od 1453) • Fridrich V. • Maxmilián I. • Karel I. • Ferdinand I. • Maxmilián II. • Rudolf VI. • Matyáš • Ferdinand II. • Ferdinand III. • Leopold I. • Josef I. • Karel II. • Marie Terezie | |
Habsbursko-lotrinská dynastie | ||
Císařové | ||
Habsbursko-lotrinská dynastie | ||
rakouští princové, kteří byli titulární arcivévodové, jsou uvedeni v jiné šabloně |