Franz von der Trenck
Franz, svobodný pán von der Trenck | |
---|---|
![]() | |
Narození | 1. ledna 1711 Reggio di Calabria ![]() |
Úmrtí | 4. října 1749 (ve věku 38 let) Brno ![]() |
Příčina úmrtí | otrava |
Místo pohřbení | Brno, Kapucínská hrobka (Brno) |
Vzdělání | Jezuitská kolej v Šoproni gymnázium v Požeže |
Povolání | voják |
Choť | Josefína von Tillier |
Děti | 4 |
Rodiče | Johann Heinrich von der Trenck a Anna Marie rozená Kettler |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Franz, svobodný pán von der Trenck (1. ledna 1711, Reggio di Calabria – 4. října 1749, Brno) byl dobrodruh a vojenský velitel.[1][2]
Životopis
Narodil se jako třetí syn podplukovníku Johannu Trenckovi (* mezi léty 1646 a 1706, † 1740), pruskému šlechtici z Pomořanska, který sloužil v rakouské armádě a v roce 1683 bojoval v bitvě u Vídně proti Turkům, a Anně Marii, rozené Kettlerové.
Franz von der Trenck se podle vyprávění jevil po porodu jako mrtvé novorozeně. Porodní bába jej vykoupala v červeném víně a on prý skutečně ožil.[pozn. 1] Otec ho již v sedmi letech začal brát na cesty po vojenských garnizonách, zatímco své dva starší syny nechal vychovávat doma. Spolu s otcem byl Franz svědkem vítězství Evžena Savojského nad Turky v bitvě u Bělehradu v r. 1717, po níž habsburská armáda obsadila téměř celé Srbsko, tehdejší součást Osmanské říše. Matka prosadila synovo právo na vzdělání, a tedy byl poté, co odjel s otcem do uherské Šoproně, dán na výchovu k jezuitům. Po studiu v Šoproni a Požeze ovládal celkem pět jazyků, během života je rozšířil o další dva. Stal se milovníkem anglické literatury, psal básně a hrál výborně na housle.
Vojenská kariéra
Franz Trenck i jeho dva bratři se stali stejně jako jejich otec vojáky. Po vojenském výcviku nastoupil František v roce 1727 do pluku hraběte Pálffyho v hodnosti praporčíka. Roku 1729 vstoupil do uherského pěšího pluku. Během služby se zamiloval do Josefíny von Tillier (1711–1737), dcery polního podmaršálka Josefa Maxmiliána von Tilliera,[3] velitele pevnosti Petrovaradín. Přes otcův nesouhlas se sňatkem se s ní František Trenck v roce 1731 oženil a usadil se na rodovém panství ve Slavonii. Měli spolu celkem čtyři děti, z nichž však první tři zemřely v kojeneckém věku a během šesti let manželství jeho žena i s nejstarší dcerkou zemřely na mor.[4]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Panduren_1742.jpg/220px-Panduren_1742.jpg)
Baron si v době manželství oblíbil pronásledování zbojníků a loupežníků v panských lesích. Společně se svým vojskem, tzv. pandury, byl stále lačnější po krvi. Za své násilnosti dostal pokutu, kterou odmítl zaplatit, podle tehdejších zvyků byl za urážku soudu uvězněn. Z vězení ho dostal až jeho švagr von Tiller. Trenck zuřil; navíc se během pobytu ve vězení nakazil žloutenkou.
Habsburská armáda o bojovníka jeho charakteru nestála, proto odešel válčit na straně Ruska do armády carevny Anny Ivanovny v rusko-turecké válce. Vyznamenal se v boji s Turky a krymskými Tatary. S maršálem Burkhardem Christophem von Münnichem (1683–1767), který velel ruské armádě, měl ale časté spory. Stýkal se s prodejnými dívkami a po rvačce s jedním z nadřízených a urážce jeho mladé manželky byl odsouzen nejprve k trestu těžkého žaláře,[pozn. 2] posléze k trestu smrti. Trest mu byl později zmírněn ve vyhnanství na Sibiř a nakonec byl roku 1740 na přímluvu Münnicha definitivně vyhoštěn z Ruska.
Někdy mezi lety 1740–1741 se vrátil za svým 88letým otcem do Uher a opět porušoval zákony, když surově vraždil loupeživé zbojníky. Dovolání našel u arcivévodkyně Marie Terezie, která mu povolila naverbovat jeden tisíc chorvatských pandurů, žijících v oblasti, kde se nacházela vojenská hranice habsburské říše s Turky.
Jako vojenský velitel byl velice úspěšný ve válce o dědictví rakouské proti Prusku, Francii a Bavorsku. Trenckovi panduři byli ovšem krutí. Drancovali, loupili a vraždili. Spáchali např. pogrom v České Lípě nebo zavraždili více než čtyřicet obyvatel bavorského městečka Cham.[5] Do jeho pluku posléze nastoupil Ernst Gideon von Laudon, s nímž se spřátelil v Rusku, v hodnosti kapitána a jeho vojsko se rozrostlo o 1500 hlav na celkový počet 2500 vojáků. Trenck však urazil generála von Löwenwalda.[pozn. 3][6][7] V roce 1745 byl uvězněn v Kladsku a po křivých svědectvích ho odsoudil uplacený soud k trestu smrti. Byl to i trest za prohranou bitvu u Žďáru z 30. září 1745, kde i přes dvojnásobnou přesilu vojáků rakouská armáda prohrála. Trenckovi panduři měli vpadnout pruské armádě do týlu, místo toho začali plundrovat pruský tábor, v kterém kromě jiného ukořistili armádní pokladnu.[8] Marie Terezie nechala rozsudek přezkoumat a trest mu byl zmírněn na doživotní žalář na brněnském hradě Špilberku. Měl tu veškerý komfort. Byly mu přiděleny dvě místnosti, měl dostatek jídla i vody, v neděli chodil obědvat k veliteli pevnosti. Později mu bylo umožněno svobodně bydlet v Brně, kde však 4. října 1749 zemřel.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d9/Kaple_hrobky_s_rakv%C3%AD_Franti%C5%A1ka_barona_Trencka.jpg/220px-Kaple_hrobky_s_rakv%C3%AD_Franti%C5%A1ka_barona_Trencka.jpg)
Svůj majetek rozdělil. Část daroval městu Cham, kde tak řádili jeho panduři, část věnoval na mše za svou hříšnou duši, na stavbu vězeňské kaple, chudým a roční dceři svého osobního sluhy, který s ním na Špilberku také pobýval.
Trenckovo tělo bylo uloženo do kapucínské hrobky v Brně, kde došlo přirozenou cestou k jeho mumifikaci. Tělo je zde k vidění v prosklené rakvi.[9] V roce 2017 bylo tělo ve Fakultní nemocnici v Brně podrobeno tomografickému vyšetření pod vedením Vlastimila Válka.[10][11]
Posmrtný odkaz
Podle Trencka jsou pojmenovány chorvatská brandy a pivo.
V umění
Franz von der Trenck je jednou z postav českého fantasy románu Zlatý kříž (česky vyšlo v roce 2008) od Pavla Renčína.[12] Spisovatel Karel May ztvárnil jeho život v knize Pandur und Grenadier, vydané roku 1883 (česky vyšlo v roce 1922 pod názvem Baron Trenck).[13]
Odkazy
Poznámky
- ↑ Tradovalo se, že po vykoupání ve víně se dítěti prý vyhýbá smrt obloukem. Baron Trenck, budoucí generál, přežil jako půlroční dítě rozsáhlé popáleniny po pádu do ohně i událost, kdy si jako čtyřletý hrál s otcovou nabitou zbraní a málem se zastřelil. Dokázal prý také vyskočit z kočáru, který se řítil do propasti, přežil podchlazení, když se pod ním prolomil led, a také ve zdraví odolal všem epidemiím ve svém mládí, např. epidemii neštovic.
- ↑ Trest tzv. těžkého žaláře představovalo přikování okovy ke zdi.
- ↑ Mohlo by se jednat o hraběte Friedricha Kasimira von Löwenwolde (1692–1769, Vídeň), císařského generála kavalerie.
Reference
- ↑ Baron Trenck z Marie Terezie: Takhle vypadal ve skutečnosti. Blesk.cz [online]. CZECH NEWS CENTER a.s., 2019-10-04 [cit. 2020-01-10]. Dostupné online.
- ↑ To je on! Baron Trenck – válečník, rebel, násilník a žádný krasavec: Vědci mu dali tvář. Blesk.cz [online]. CZECH NEWS CENTER a.s., 2018-06-27 [cit. 2020-01-10]. Dostupné online.
- ↑ Joseph Maximilian Freiherr von Tillier. web Deutsche Biographie [online]. [cit. 2020-01-10]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Divoká dobrodružství barona Trencka: plenil, pil a honil sukně. iDnes.cz [online]. 19. srpna 2017. Dostupné online.
- ↑ Život a skutky daleko známého barona Františka von der Trenck, c. a k. plukovníka nad sborem pandurů a slovanských husarů. Český rozhlas [online]. 26. květen 2012. Dostupné online.
- ↑ GENI.com: Friedrich Casimir Graf von Löwenwolde. 2020-01-10
- ↑ C.H.Beck - eLibrary. web elibrary.chbeck.de [online]. C.H.Beck [cit. 2020-01-10]. Dostupné online. (německy)
- ↑ http://www.vhu.cz/velka-a-pozapomenuta-bitva-u-zdaru-30-zari-1745/ Velká i pozapomenutá: bitva u Žďáru 30. září 1745
- ↑ Barona Trencka v Brně znovu pohřbili. Do rakve vložili i jeho ukradený palec. Blesk.cz [online]. CZECH NEWS CENTER a.s., 2017-03-08 [cit. 2020-01-10]. Dostupné online.
- ↑ Mumie na rentgenu: Baron Trenck vydal po 270 letech své tajemství! Válečníka nepostřelili. Blesk.cz [online]. CZECH NEWS CENTER a.s., 2017-02-25 [cit. 2020-01-10]. Dostupné online.
- ↑ Milada Prokopová: V Brně vyšetřovali na CT mumii, barona Trencka vyzvedli z hrobky, iDnes.cz, 25. 2. 2017
- ↑ RENČÍN, Pavel. Zlatý kříž. 1. vyd. [s.l.]: Argo, 2008. ISBN 978-80-257-0082-2.
- ↑ Karl May - Baron Trenck. web Databazeknih.cz [online]. Databaze knih s.r.o. [cit. 2020-01-10]. Dostupné online.
Literatura
- PERNES, Jiří; FUČÍK, Josef; HAVEL, Petr, a kol. Pod císařským praporem. Historie habsburské armády 1526-1918. Praha: Elka Press, 2003. 555 s. ISBN 80-902745-5-2.
- Prof. PhDr. Dušan Uhlíř, CSc. Ďábelský baron. Tajemství české minulosti. 2011, čís. 11, s. 8–14.
- HÜBNER, Eberhard Friedrich. František Trenk, vůdce rakouských pandurův. Brno: J. Pustovka, 1865. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu František Trenck na Wikimedia Commons
- František Trenck (Slavné osobnosti města Brna) Archivováno 30. 9. 2007 na Wayback Machine.
- František baron Trenck (Stránka věnovaná pandurům)
- Divoký pandur baron Trenck (na www.mojebrno.jecool.net)
- Historie.cs: Špilberk – žalář národů (o Trenckově věznění a pohřbení jako mumie v Kapucínské kryptě)
- Baron Trenck na webu kapucini.cz (včetně náhrobního nápisu)