Ježíšovo vzkříšení
Ježíšovo vzkříšení | |
---|---|
![]() Vzkříšení Ježíše Krista (tzv. Kinnairdovo vzkříšení – podle bývalého majitele obrazu, lorda Kinnairda), Raffael Santi, 1502 | |
Svátek | Velikonoce |
Vyznání | křesťanství |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ježíšovo vzkříšení či Ježíšovo zmrtvýchvstání (biblická řečtina: ἀνάστασις τοῦ Ἰησοῦ) je křesťanská víra, že Bůh vzkřísil Ježíše z mrtvých třetího dne[pozn 1][1][2][3][4] po jeho ukřižování a začal – nebo obnovil[web 1][pozn 2] – jeho vyvýšený (oslavený) život jako Krista a Pána.[web 2] Podle novozákonního textu byl Ježíš prvorozený z mrtvých a započal Boží království.[5][web 2] Zjevil se svým učedníkům, pověřil apoštoly velkým posláním odpouštět hříchy a křtít obrácené, a vstoupil na nebesa.
Pro křesťanskou tradici bylo tělesné vzkříšení obnovením života proměněného těla živeného duchem,[web 3] jak je popsáno Pavlem a autory evangelií, které vedlo ke vzniku křesťanství. V křesťanské teologii je Ježíšovo vzkříšení „ústředním tajemstvím křesťanské víry“[6] a spolu s Ježíšovým životem, smrtí a výroky tvoří základ této víry, která se připomíná o Velikonocích.[7] Pro křesťany je jeho vzkříšení zárukou, že všichni křesťanští zemřelí budou vzkříšeni při Kristově druhém příchodu (řec. παρουσία, česky parusía).[8]
Sekulární a liberální křesťanská věda tvrdí, že náboženské zážitky,[9] jako například zjevení Ježíše[10][11][12][pozn 3] a inspirované čtení biblických textů,[13] daly podnět k víře v Ježíšovo oslavení[14] jako „naplnění Písma“[15] a obnovení misijní činnosti Ježíšových následovníků.[10][16]
Znalci „historického Ježíše“ obecně mají tendenci o této otázce vědecky mlčet, protože mnozí z nich se domnívají, že jde o víru nebo její absenci.[17]
Biblické záznamy
- Viz též: Přehled zjevení vzkříšení v evangeliích a u Pavla
Přesvědčení, že Ježíš vstal z mrtvých, se objevuje v nejstarších dokladech o vzniku křesťanství.[18][pozn 4][19][20][21][22]
Pavel a první křesťané
- Viz též: Paulinismus, Židokřesťanství a Apoštol Pavel a židovské křesťanství
Samotný okamžik zmrtvýchvstání není popsán v žádném z evangelií, ale všechna čtyři obsahují pasáže, v nichž je Ježíš vylíčen jako ten, kdo předpovídá svou smrt a zmrtvýchvstání, nebo obsahují narážky, které „čtenář pochopí“.[23] Novozákonní spisy neobsahují žádné popisy zmrtvýchvstání, ale spíše zprávy o prázdném hrobě a zjevení Ježíše.[24]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/67/GaudenzioFerrari_StorieCristo_Varallo2.jpg/360px-GaudenzioFerrari_StorieCristo_Varallo2.jpg)
Jeden z listů, které apoštol Pavel poslal jedné z prvních řeckých církví, První list Korinťanům, obsahuje jedno z prvních křesťanských vyznání víry, které se týká posmrtného zjevení Ježíše a vyjadřuje víru, že byl vzkříšen z mrtvých, a to 1Kor 15, 3–8 (Kral, ČEP).[25][26][27] Všeobecně se má za to, že toto vyznání víry vzniklo před Pavlem a sepsáním Prvního listu Korintským.[20] Badatelé tvrdí, že Pavel se ve svém podání vzkříšení odvolává na tuto starší důvěryhodnou tradici, předávanou v rabínském stylu, kterou přijal a předal církvi v Korintě.[pozn 5][28] Géza Vermes píše, že vyznání víry je „tradice, kterou [Pavel] zdědil od svých starších věřících ohledně Ježíšovy smrti, pohřbu a vzkříšení“.[29] Nejzazší původ vyznání víry je pravděpodobně v jeruzalémské apoštolské obci, přičemž bylo formalizováno a předáno během několika let po vzkříšení.[pozn 6] Hans Grass se přiklání k původu v Damašku,[30] a podle Paula Barnetta byla tato věroučná formule a další varianty „jedné základní rané tradice, kterou Pavel ,obdrželʻ v Damašku od Ananiáše kolem roku 34 [n. l.]“ po svém obrácení.[31]
- [3] Předal jsem vám totiž jako prvořadé to, co jsem sám přijal: že Kristus zemřel za naše hříchy podle Písem,[pozn 7][32][33][34][35][web 4][36][8] že byl pohřben a že byl vzkříšen třetího dne podle Písem,[pozn 1][9] a že se zjevil Kéfovi a potom Dvanácti.[10] Potom se zjevil více než pěti stům bratří a sester najednou, z nichž většina ještě žije, i když někteří zemřeli.[11] Pak se zjevil Jakubovi a potom všem apoštolům.[12] A nakonec se jako jednomu z nedochůdčat zjevil i mně.[37]
V jeruzalémské ekklésii (církvi), od níž Pavel toto vyznání víry převzal, byla formulace „zemřel za naše hříchy“ pravděpodobně apologetickým zdůvodněním toho, že Ježíšova smrt je součástí Božího plánu a záměru, jak o tom svědčí Písmo svaté. Pro Pavla získala hlubší význam a poskytla „základ pro spásu hříšných pohanů mimo Tóru.“[38] Slovní spojení „zemřel za naše hříchy“ bylo odvozeno z Izajáše, zejména – Iz 53, 4–11 (Kral, ČEP),[39] a 4. knihy Makabejské, zejména 6,28-29.[35][pozn 7] „Vzkříšen třetího dne“ je odvozeno z Ozeáše – Oz 6, 1–2 (Kral, ČEP):[2][1]
- Pojďte, vraťme se k Hospodinu;
- on nás rozsápal a také zhojí;
- zranil nás a také obváže.
- Po dvou dnech nám vrátí život;
- třetího dne nám dá povstat,
- a my před ním budeme žít.[pozn 1]
Pavel v dopise členům církve v Korintu uvedl, že se mu Ježíš zjevil stejným způsobem, jakým se zjevil dřívějším svědkům.[40] Ve 2. listu Korintským – 2Kor 12 (Kral, ČEP) Pavel popisuje „muže v Kristu [pravděpodobně samotného Pavla], který ... byl uchvácen do třetího nebe“, a ačkoli je tento jazyk nejasný, pravděpodobný výklad je, že tento muž věřil, že viděl Ježíše usazeného na trůnu po Boží pravici.[41]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/05/Noel-coypel-the-resurrection-of-christ-1700.jpg/220px-Noel-coypel-the-resurrection-of-christ-1700.jpg)
Mnoho Pavlových odkazů potvrzuje jeho víru ve vzkříšení:
- Římanům – Řím 1, 3–4 (Kral, ČEP): „...o jeho Synu, který tělem pocházel z rodu Davidova, ale Duchem svatým byl ve svém zmrtvýchvstání uveden do moci Božího Syna, evangelia o Ježíši Kristu, našem Pánu“.[42]
- 2 Timoteovi – 2Tm 2, 8 (Kral, ČEP): „Pamatuj na Ježíše Krista vzkříšeného z mrtvých, původem z rodu Davidova; to je moje evangelium. Pro ně snáším utrpení a dokonce pouta jako zločinec...“.[43]
- 1 Korintským] – 1Kor 15, 3–7 (Kral, ČEP): „...že Kristus zemřel za naše hříchy podle Písem a byl pohřben; byl vzkříšen třetího dne podle Písem“.[44]
Evangelia a Skutky
- Viz též: Evangelijní harmonie, Pašije, Ježíšův pohřeb, Prázdný hrob a Ženy nositelky myrhy
Ježíš je popisován jako „prvorozený z mrtvých“, prōtotokos, první, který byl vzkříšen z mrtvých, čímž získal „zvláštní postavení prvorozeného jako přednostního syna a dědice“.[5][web 2] Jeho vzkříšení je také zárukou, že všichni křesťanští zemřelí budou vzkříšeni při Kristově parusíi.[8]
Po zmrtvýchvstání je Ježíš zobrazen jako ten, kdo povolává apoštoly k Velkému poslání, jak je popsáno v Mt 28, 16–20 (Kral, ČEP),[45] Mk 16, 14–18 (Kral, ČEP),[46] Lk 24, 44–49 (Kral, ČEP),[47] Sk 1, 4–8 (Kral, ČEP)[48] a Jan 20, 19–23 (Kral, ČEP),[49] kde učedníci přijímají poslání „zvěstovat světu dobrou zprávu o vítězném Spasiteli a o samotné přítomnosti Boha ve světě skrze Ducha“.[50] Podle těchto textů Ježíš říká, že „dostanou moc, až na ně sestoupí Duch svatý“,[51] že „pokání a odpuštění hříchů má být hlásáno ve jménu [Mesiáše] všem národům, počínaje Jeruzalémem“[52] a že „komu odpustíte hříchy, tomu jsou odpuštěny, komu je neodpustíte, tomu odpuštěny nejsou“.[53]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/Pilon-risenchrist2.jpg/220px-Pilon-risenchrist2.jpg)
Kratší verze Markova evangelia končí objevením prázdného hrobu Marií Magdalenou, Salome a „Marií, matkou Jakubovou“. Mladý muž v bílém rouchu jim na místě hrobu oznámil, že Ježíš vstal, a dal jim pokyn, aby „řekli Petrovi a učedníkům, že se s nimi setká v Galileji, ,jak vám řeklʻ“ – Mk 16 (Kral, ČEP).[54] Delší verze v Mk 16, 9 (Kral, ČEP) dále uvádí, což je pozdější dodatek, že Ježíš se zjevil Máří Magdaléně, pak dvěma následovníkům před Jeruzalémem a pak jedenácti zbývajícím apoštolům a pověřil je hlásáním „radostné zvěsti“ (často označované jako „Velké poslání“) se slovy: „Kdo uvěří a dá se pokřtít, bude spasen, ale kdo neuvěří, bude zavržen.“[55] V mezivětě Markova evangelia v 16. kapitole (mezi verši 8 a 9) je Ježíš představen jako ten, kdo skrze učedníky hlásá „věčnou spásu“.
U Matouše, Lukáše a Jana po zvěstování vzkříšení následuje zjevení Ježíše nejprve Máří Magdaléně a poté dalším následovníkům. Matoušovo evangelium popisuje jedno zjevení v Galileji, Lukáš popisuje několik zjevení v Jeruzalémě a Jan zmiňuje zjevení v Jeruzalémě i Galileji. V určitém okamžiku tato zjevení v rané křesťanské komunitě ustala, což se odráží v evangelijních vyprávěních: „Skutky apoštolů“ říkají, že „po čtyřicet dní se jim stále zjevoval“.[56] Lukášovo evangelium popisuje Ježíšovo nanebevstoupení na místě poblíž Betánie.[57]
V Matoušově evangeliu se Marii Magdaléně u prázdného hrobu zjevil anděl, který jí řekl, že Ježíš tam není, protože vstal z mrtvých, a nařídil jí, aby řekla ostatním následovníkům, aby šli do Galileje za Ježíšem. Ježíš se pak zjevil Máří Magdaléně a „té druhé Marii“ u hrobu; a dále se podle Marka – Mk 16, 7 (Kral, ČEP) Ježíš zjevil všem učedníkům na hoře v Galileji, kde se Ježíš přihlásil k moci nad nebem i zemí a pověřil učedníky, aby hlásali evangelium celému světu.[58] Matouš představuje Ježíšovo druhé zjevení jako apoteózu (zbožštění) a pověřuje své následovníky, aby „činili učedníky ze všech národů, křtili je ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého,[20] a učili je zachovávat všechno, co jsem [vám] přikázal.“[45] V tomto poselství je konec časů odsunut, „aby svět přivedl k učednictví“.[59]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Konstanz_M%C3%BCnster_Westportal_R07_Marien_am_Grab_01.jpg/220px-Konstanz_M%C3%BCnster_Westportal_R07_Marien_am_Grab_01.jpg)
V Lukášově evangeliu „ženy, které s ním přišly z Galileje“,[60] přišly k jeho hrobu, který našly prázdný. Objevily se dvě andělské bytosti, které jim oznámily, že Ježíš tam není, ale že byl vzkříšen.[61] Ježíš se pak zjevil dvěma následovníkům na cestě do Emauz, kteří to oznámili jedenácti zbývajícím apoštolům, kteří odpověděli, že se Ježíš zjevil Petrovi. Zatímco to popisovali, Ježíš se zjevil znovu a objasnil, že je mesiáš, který byl podle Písma vzkříšen z mrtvých, „a že v jeho jménu má být hlásáno pokání a odpuštění hříchů všem národům, počínaje Jeruzalémem“.[62][63] Lukáš zdůraznil Ježíšovu tělesnou kontinuitu. Když se učedníci původně „polekali a vyděsili“ zjevením vzkříšeného Ježíše a mysleli si, že „viděli ducha (pneuma)“, Ježíš podle Lukáše naléhal: „Podívejte se na mé ruce a nohy: vždyť jsem to já. Dotkněte se mne a přesvědčte se: duch přece nemá maso a kosti, jako to vidíte na mně.“[64] V Lukášově evangeliu a Skutcích (dvě díla od téhož autora) pak vstoupil do nebe, svého skutečného domova.[63]
V Janově evangeliu našla Marie Magdaléna hrob prázdný a oznámila to Petrovi. Poté spatřila dva anděly a následně se jí zjevil sám Ježíš. Večer se Ježíš zjevil ostatním následovníkům a o týden později následovalo další zjevení.[65] Později se zjevil v Galileji Petrovi, Tomášovi a dvěma dalším následovníkům a přikázal Petrovi, aby se ujal jeho následovníků.[66] U Jana je podobný důraz na fyzickou kontinuitu jako u Lukáše, když Ježíš říká Tomášovi: „Polož svůj prst sem, pohleď na mé ruce a vlož svou ruku do rány v mém boku. Nepochybuj a věř!“[67]
Ve Skutcích apoštolů se Ježíš zjevoval apoštolům čtyřicet dní a přikázal jim, aby zůstali v Jeruzalémě,[56] poté Ježíš vstoupil na nebesa, následovalo seslání Ducha svatého o Letnicích a misijní úkol prvotní církve.[68]
Židovsko-helenistické pozadí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f7/5part-icon.jpeg/220px-5part-icon.jpeg)
Židovské pozadí
- Viz též: Židovská eschatologie a Univerzální vzkříšení
V judaismu se myšlenka vzkříšení poprvé objevuje ve 2. století př. n. l. v knize Daniel jako víra ve vzkříšení pouze duše, kterou pak farizeové rozvinuli do víry v tělesné vzkříšení, což byla myšlenka Řekům zcela cizí.[69] Flavius Iosephus vypráví o třech hlavních židovských sektách 1. století n. l., že saduceové zastávali názor, že duše i tělo při smrti zanikají; esejci, že duše je nesmrtelná, ale tělo nikoli, a farizeové, že duše je nesmrtelná a že tělo bude vzkříšeno, aby ji mohlo hostit.[70] Z těchto tří postojů se Ježíš a první křesťané zřejmě nejvíce přiblížili postoji farizeů.[71] Steve Mason poznamenává, že pro farizeje je „nové tělo zvláštním, svatým tělem“, které se liší od starého těla, „což je názor, který do jisté míry sdílí i bývalý farizeus Pavel – 1Kor 15, 35 (Kral, ČEP) a násl.“[72]
Důkazy z židovských textů a z nápisů na hrobech ukazují na složitější realitu: například když autor knihy Daniel napsal, že „mnozí z těch, kteří spí v prachu, se probudí“,[73] religionista Dag Øistein Endsjø se domnívá, že měl pravděpodobně na mysli znovuzrození jako andělské bytosti (metaforicky popisované jako hvězdy na Božím nebi, přičemž hvězdy byly od raných dob ztotožňovány s anděly); takové znovuzrození by vylučovalo tělesné vzkříšení, protože se věřilo, že andělé jsou bez těla.[74] Další texty se pohybují od tradičního starozákonního názoru, že duše stráví věčnost v podsvětí, až po metaforickou víru ve vzkříšení ducha.[75] Většina se vyhýbala definování toho, co by vzkříšení mohlo znamenat, ale vzkříšení těla bylo okrajovou vírou.[76] Jak uvádí Outi Lehtipuu, „víra ve vzkříšení zdaleka nebyla zavedenou doktrínou“[77] judaismu Druhého chrámu.
Řecko-římské pozadí
- Hlavní článek: Nesmrtelnost#Starořecké náboženství
Řekové tradičně věřili, že řada mužů a žen získala fyzickou nesmrtelnost, když byli přeneseni, aby navždy žili buď v Elysiu, na Ostrovech blažených, v nebi, v oceánu nebo doslova přímo pod zemí. Někteří badatelé se sice pokusili vysledovat v pohanských tradicích víru ve vzkříšení týkající se smrti a tělesného zániku,[78] ale postoj ke vzkříšení byl u pohanů obecně negativní.[79][web 5] Například Asklépios byl Diem zabit za to, že používal byliny ke vzkříšení mrtvých, ale na žádost svého otce Apollóna byl následně nesmrtelný jako hvězda.[80][81][82] Podle Barta Ehrmana většina údajných paralel mezi Ježíšem a pohanskými božstvy existuje pouze v moderní představivosti a neexistují žádné „zprávy o jiných, kteří se narodili panenským matkám a kteří zemřeli jako vykoupení za hřích a poté vstali z mrtvých“.[83]
Od helénistických dob se někteří Řekové domnívali, že duše zasloužilého člověka se může v procesu apoteózy (zbožštění) proměnit v boha, jenž ji pak přenese na zvláštní čestné místo.[84] Následovníci Alexandra Velikého tuto myšlenku velmi dobře proslavili na celém Blízkém východě prostřednictvím mincí s jeho podobiznou, což byla dříve výsada vyhrazená bohům.[85] Tuto myšlenku převzali římští císaři a v císařsko-římském pojetí apoteózy bylo pozemské tělo nedávno zesnulého císaře nahrazeno novým a božským, když vystoupil na nebesa.[86] Tyto příběhy se rozšířily v polovině a na konci prvního století.[87]
Apoteozovaní zemřelí zůstávali rozpoznatelní pro ty, kdo se s nimi setkali, jako když se Romulus po své smrti zjevil svědkům, ale jak o této události vysvětlil životopisec Plútarchos (asi 46 n. l. – asi 120 n. l.), i když něco v lidech pochází od bohů a po smrti se k nim vrací, děje se tak, „jen když je to co nejúplněji odděleno a osvobozeno od těla a stává se to zcela čistým, beztělesným a neposkvrněným“.[88]
Pohřeb a prázdný hrob
Vědci se rozcházejí v názoru na historicitu příběhu o prázdném hrobě a na vztah mezi příběhy o pohřbu a posmrtnými zjeveními. Učenci se také rozcházejí v názoru na to, zda byl Ježíš důstojně pohřben. Spornými body jsou: (1) zda bylo Ježíšovo tělo sejmuto z kříže před západem slunce, nebo zda bylo ponecháno na kříži, aby se rozpadlo, (2) zda jeho tělo sejmul z kříže a pohřbil konkrétně Josef z Arimatie, nebo Sanhedrin či skupina Židů obecně, a (3) zda byl pohřben do hrobu (a pokud ano, do jakého), nebo zda byl pohřben do společného hrobu.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ab/Caravaggio_-_La_Deposizione_di_Cristo.jpg/220px-Caravaggio_-_La_Deposizione_di_Cristo.jpg)
Pohřeb
- Hlavní článek: Ježíšův pohřeb
Často zmiňovaným argumentem ve prospěch důstojného pohřbu před západem slunce je židovský zvyk založený na Deuteronomiu – Dt 21, 22–23 (Kral, ČEP),[89] který říká, že tělo nesmí zůstat vystaveno přes noc, ale musí být pohřbeno ještě ten den. To je také doloženo v Chrámovém svitku Esejců a v Josefově Židovské válce 4.5.2§317, kde se popisuje pohřbívání ukřižovaných židovských povstalců před západem slunce.[90][91][92][93][94] Odkazuje se na Digesta, římský právní kodex ze 6. století n. l., který obsahuje materiál z 2. století n. l., kde se uvádí, že „těla potrestaných se pohřbívají pouze tehdy, když o to bylo požádáno a bylo uděleno povolení.“[95][96] O pohřbívání lidí, kteří byli popraveni ukřižováním, svědčí také archeologické nálezy z Jehohananu, tělo zřejmě ukřižovaného muže s hřebem v patě, který nešel odstranit, který byl pohřben v hrobce.[97][92]
Martin Hengel tvrdil, že Ježíš byl pohřben potupně jako popravený zločinec, který zemřel potupnou smrtí,[98][99] což je názor, který je „dnes široce přijímán a zakotvil v odborné literatuře.“[98] John Dominic Crossan tvrdil, že Ježíšovi následovníci nevěděli, co se stalo s tělem.[100][pozn 8] Podle Crossana je Josef z Arimatie „naprostým Markovým výtvorem co do jména, místa i funkce“,[101][pozn 9] a tvrdí, že Ježíšovi následovníci z Dt 21, 22–23 (Kral, ČEP) vyvodili, že Ježíše pohřbila skupina zákonů dbalých Židů, jak je popsáno ve Sk 13, 29 (Kral, ČEP).
Novozákoník Dale Allison píše, že tento příběh Marek upravil a ze skupiny Židů udělal konkrétní osobu.[102] Římská praxe často spočívala v tom, že tělo bylo ponecháno na popravišti a bylo odmítnuto čestné nebo rodinné pohřbení s tím, že „psi čekají“.[103][104] Archeolog Byron McCane tvrdí, že bylo zvykem zbavit se mrtvého okamžitě, přesto dochází k závěru, že „Ježíš byl potupně pohřben v hrobě zločince“.[105] Britský novozákoník Maurice Casey rovněž poznamenává, že „židovští zločinci měli být pohřbeni potupně a nečestně“,[106] a tvrdí, že Ježíš byl skutečně pohřben Josefem z Arimatie, ale v hrobce pro zločince, která patřila Sanhedrinu.[106] Proto odmítá vyprávění o prázdném hrobě jako legendu.[107]
Novozákonní historik Bart D. Ehrman píše, že nelze zjistit, co se stalo s Ježíšovým tělem; pochybuje o tom, že byl Ježíš důstojně pohřben,[108] a také se domnívá, že je pochybné, že Ježíše pohřbil konkrétně Josef z Arimatie.[109] Podle Ehrmana se „z původně vágního tvrzení, že Ježíše pohřbili nejmenovaní židovští vůdci, stává příběh o tom, že tak učinil jeden konkrétní vůdce, který je jmenován.“[110][pozn 10][111] Ehrman uvádí tři důvody, proč pochybuje o důstojném pohřbu. S odkazem na Hengela a Crossana Ehrman tvrdí, že ukřižování mělo „co nejúplněji mučit a ponížit člověka“ a tělo bylo obvykle ponecháno na popravišti, aby ho sežrala zvířata.[112] Ehrman dále tvrdí, že zločinci byli obvykle pohřbíváni do společných hrobů;[113] a Pilát se nestaral o židovskou citlivost, takže je nepravděpodobné, že by dovolil Ježíše pohřbít.[114]
Řada křesťanských autorů kritiku odmítla a považuje evangelia za historicky spolehlivá.[pozn 11] John A. T. Robinson uvádí, že „pohřbení Ježíše v hrobě je jedním z nejstarších a nejlépe doložených faktů o Ježíši.“[115] Dale Allison při přezkoumání argumentů Crossana a Ehrmana považuje jejich tvrzení za silná, ale „považuje za pravděpodobné, že muž jménem Josef, pravděpodobně sanhedrista z nejasné Arimatie, požádal a získal povolení od římských úřadů, aby zařídil Ježíšův spěšný pohřeb.“[116] James Dunn uvádí, že „tradice je pevná v tom, že Ježíš byl řádně pohřben – Mk 15, 42–47 (Kral, ČEP) odst., a existují dobré důvody, proč by její svědectví mělo být respektováno.“[117]
Dunn tvrdí, že tradice pohřbu je „jednou z nejstarších tradic, které máme“, a odvolává se na 1Kor 15, 4 (Kral, ČEP); pohřeb byl v souladu s židovskými zvyky, jak je předepisuje Dt 21, 22–23 (Kral, ČEP) a potvrzuje ho Josefova Válka; jsou známy případy pohřbívání ukřižovaných osob, jak dokládá Jehohanův pohřeb; Josef z Arimatie „je velmi věrohodnou historickou postavou“; a „přítomnost žen u kříže a jejich účast na Ježíšově pohřbu lze připsat spíše rané ústní paměti než tvůrčímu vyprávění.“[118] Craig A. Evans se odvolává na Dt 21, 22–23 (Kral, ČEP) a Josefa, aby dokázal, že Ježíšovo pohřbení odpovídá židovskému cítění a historické realitě. Evans také poznamenává, že „i z politického hlediska se zdá nepravděpodobné, že by v předvečer Pesachu, svátku, který oslavuje osvobození Izraele od cizí nadvlády, chtěl Pilát provokovat židovské obyvatelstvo“ tím, že by Ježíšovi odepřel řádný pohřeb.[119] Andrew Loke po odpovědi na různé námitky proti historicitě strážců u hrobu tvrdí, že „přítomnost strážců u hrobu by znamenala, že Ježíš byl pohřben na dobře identifikovaném místě (na rozdíl od hypotézy o nepohřbení).“[120]
Podle profesora náboženství Johna Grangera Cooka existují historické texty, které se zmiňují o masových hrobech, ale není v nich uvedeno, že by těla byla vyhrabána zvířaty. V žádném římském textu není zmínka o otevřené jámě nebo mělkých hrobech. Mimo evangelia existuje řada historických textů, které ukazují, že těla ukřižovaných mrtvých pohřbila rodina nebo přátelé. Cook píše, že „tyto texty ukazují, že vyprávění o pohřbu Ježíše Josefem z Arimatie by bylo pro řecko-římského čtenáře evangelií naprosto srozumitelné a historicky věrohodné.“[121]
Prázdný hrob
- Hlavní článek: Prázdný hrob
Skepse ohledně vyprávění o prázdném hrobě
Příběhy o prázdném hrobě se zpočátku setkávaly se skepsí. Již Matoušovo evangelium zmiňuje příběhy o tom, že tělo bylo z hrobu ukradeno.[122] Další domněnky, které nemají oporu v hlavním vědeckém proudu, hovoří o tom, že Ježíš na kříži ve skutečnosti nezemřel, že zahynul přirozenou smrtí[123] nebo že byl nahrazen podvodníkem.[124]
Víra, že Ježíš na kříži skutečně nezemřel, ale pouze se tak jevil, se vyskytuje v celé řadě raných textů a má pravděpodobně své historické kořeny v nejranějších fázích křesťanství.[125] Podle izraelského religionisty Gedaliahu Stroumsy se tato myšlenka objevila jako první a později ji doketismus rozšířil o to, že Ježíš byl duch bez těla.[126] Je pravděpodobné, že tyto názory byly přítomny již v prvním století, protože proti takovým naukám zřejmě brojí autor 1. a 2. listu Janova.[126]
Absence jakékoli zmínky o Ježíšově prázdném hrobě v Pavlových listech a velikonočních kerygmatech (kázání či hlásání) nejstarší církve vedla některé badatele k domněnce, že si ji Marek vymyslel.[pozn 12][127] Allison však považuje tento argument z mlčení za nepřesvědčivý.[128] Většina badatelů se domnívá, že Markovo a Janovo evangelium obsahují dvě na sobě nezávislá svědectví o prázdném hrobě, což zase naznačuje, že oba použili již existující prameny[129] a odvolávali se na všeobecně rozšířenou tradici, i když Marek mohl tuto tradici doplnit a upravit tak, aby odpovídala jeho vyprávění.[130] Jiní badatelé tvrdí, že místo toho Pavel předpokládá prázdný hrob, konkrétně v raném vyznání víry předaném v 1Kor 15 (Kral, ČEP).[131][132] Křesťanští biblisté použili metody textové kritiky, aby podpořili historicitu tradice, že „Marie z Magdaly skutečně viděla Ježíše jako první“, v posledních výzkumech především kritériem rozpaků.[133][134] Podle Dalea Allisona zahrnutí žen jako prvních svědků zmrtvýchvstalého Ježíše „po podezření potvrzuje pravdivost příběhu.“[135]
Zjevení prázdného hrobu a vzkříšení
N. T. Wright důrazně a obšírně argumentuje ve prospěch skutečnosti prázdného hrobu a pozdějších zjevení Ježíše, přičemž argumentuje tím, že jak tělesné vzkříšení, tak pozdější tělesná zjevení Ježíše jsou mnohem lepším vysvětlením prázdného hrobu, „setkání“ a vzniku křesťanství než jakékoli jiné teorie, včetně Ehrmanových.[136][137] Dale Allison argumentuje ve prospěch prázdného hrobu, po němž následovala pozdější zjevení Ježíše apoštolům a Máří Magdaléně, a zároveň uznává historičnost vzkříšení.[138] Profesor religionistiky Dag Øistein Endsjø poukazuje na to, jak by představa prázdného hrobu odpovídala starořeckému přesvědčení, že každý případ nesmrtelnosti vždy vyžaduje absolutní fyzickou kontinuitu. Zmizelé tělo by tedy mohlo být známkou toho, že se někdo stal nesmrtelným, jak je vidět například v případě Aristea, trojského prince Ganymeda a athénské princezny Orithyie, jejichž záhadná zmizení byla považována za důsledek toho, že je bohové odnesli do fyzicky nesmrtelné existence, dále Hérakla, jehož absence tělesných pozůstatků po pohřební hranici byla považována za důkaz jeho fyzického nesmrtelnosti, a Aristea z Prokonnésu, o němž se mělo za to, že se znovu objevil poté, co jeho tělo zmizelo ze zamčené místnosti, což Endsjø interpretuje jako jakési zmrtvýchvstání.[139][140]
Smith tvrdí, že Marek spojil dvě nejprve samostatné tradice o zmizení (z hrobu, interpretované jako vzetí do nebe) a zjevení (posmrtná zjevení) do jednoho velikonočního vyprávění.[141][142] Podle Gézy Vermese se příběh o prázdném hrobě vyvinul nezávisle na příbězích o posmrtných zjeveních, protože nikdy nejsou přímo koordinovány, aby tvořily spojený příběh.[143] I když je soudržnost vyprávění o prázdném hrobě sporná, je to „jasně raná tradice.“[143] Vermes poznamenává, že příběh o prázdném hrobě je v rozporu s představami o duchovním vzkříšení. Podle Vermese „[p]ředstavě o prázdném hrobě lépe slouží přísně židovské pouto ducha a těla, které je nepochybně důvodem zavedení pojmů dotýkání se (Tomáš v Janově evangeliu) a přijímání potravy (v Lukášově a Janově evangeliu).“[144] Ehrman odmítá příběh o prázdném hrobě a tvrdí, že „prázdný hrob s tím nemá nic společného [...] prázdný hrob by nebyl důvodem pro víru.“[145] Ehrman tvrdí, že prázdný hrob byl nutný, aby zdůraznil Ježíšovo fyzické vzkříšení.[146]
Vzkříšení proměněného těla
Géza Vermes upozorňuje, že příběh prázdného hrobu je v rozporu s představami o duchovním vzkříšení. Podle Vermese „přísně židovskému poutu ducha a těla lépe slouží představa prázdného hrobu a je nepochybně zodpovědná za zavedení pojmů dotýkání se (Tomáš v Janově evangeliu) a přijímání potravy (u evangelistů Lukáše a Jana).“[144]
Ware i Cook argumentují především Pavlovou terminologií a soudobým židovským, pohanským a kulturním chápáním podstaty vzkříšení, že Pavel zastával fyzicky vzkříšené tělo (sōma), obnovené k životu, ale oživené duchem (pneumatikos) namísto duše (psychikos), stejně jako pozdější evangelijní zprávy.[147][web 6] V 1Kor 15, 44 (Kral, ČEP)[148] Pavel používá výraz „duchovní tělo“ (sōma pneumatikos),[web 7] který byl vysvětlován jako „tělo ovládané duchem“,[147][web 6][web 8] ale také jako „nebeské tělo“, vytvořené z jemnějšího materiálu než tělo.[149][web 8][pozn 13][148][web 9]
V Listu Filipanům Pavel popisuje, jak se tělo vzkříšeného Krista naprosto liší od toho, které nesl, když měl „podobu člověka“, a jako cíl křesťanského života uvádí podobný oslavený stav, kdy Kristus „promění naše ubohé tělo“ – „tělo a krev nemohou zdědit Boží království“ – 1Kor 15, 50 (Kral, ČEP) a křesťané vstupující do království „odloží tělo tělesné“ – Kol 2, 11 (Kral, ČEP).[150][151] Pavel se postavil proti představě čistě duchovního vzkříšení, jak ji propagovali někteří křesťané v Korintě a kterou se zabývá v 1. listě Korintským.[149] Rozvíjející se evangelijní tradice zdůrazňovala materiální aspekty, aby se postavila proti tomuto duchovnímu výkladu.[146]
Pavlovy názory na tělesné vzkříšení byly v rozporu s myšlenkami řeckých filozofů, pro které tělesné vzkříšení znamenalo nové uvěznění v tělesném těle, čemuž se chtěli vyhnout – vzhledem k tomu, že tělesné a hmotné pro ně omezovalo ducha.[152]
James Dunn poznamenává, že mezi Pavlovým zjevením při vzkříšení a zjeveními popsanými v evangeliích je velký rozdíl. Tam, kde „Pavlovo vidění bylo vizionářské [...], ,z nebeʻ“, mají naproti tomu evangelijní zprávy „masivní realismus“,[153] jak je vidět například na tom, že podle Lukáše Ježíš trvá na tom, že je z „masa a kostí“,[64] a podle Janova evangelia Ježíš žádá Tomáše, aby se dotkl jeho ran.[67] Dunn tvrdí, že „,masivní realismusʻ [...] samotných [evangelijních] zjevení lze jen s velkými obtížemi označit za vizionářský – a Lukáš by tento popis jistě odmítl jako nevhodný.“[153] Podle Dunna to většina badatelů vysvětluje jako „legendární zhmotnění“ vizionářských zážitků, „vypůjčení si rysů pozemského Ježíše.“[154][pozn 14][155][156][157] Podle Dunna však existovala jak „tendence k odklonu od fyzického [...], tak i opačná tendence k fyzickému.“[158] Tendence k materiálnímu je nejzřetelnější, ale existují i známky tendence k odklonu od fyzického a „existují určité náznaky, že v nejranější jeruzalémské komunitě bylo aktuální spíše fyzické chápání.“[159]
Podle Wrighta existuje mezi raně křesťanskými autory (první a druhé století) značná shoda v tom, že Ježíš byl tělesně vzkříšen z mrtvých,[160] „s (jak první křesťané různým způsobem potvrzovali) ,transfyzickýmʻ tělem, stejným, a přesto jakýmsi záhadným způsobem proměněným.“[136] Podle Wrighta Pavel „věřil, že vzkříšeného Ježíše osobně viděl, a [...] jeho chápání toho, kdo tento Ježíš byl, zahrnovalo pevné přesvědčení, že měl proměněné, ale stále fyzické tělo.“[161]
Význam v křesťanství
- Hlavní článek: Spása v křesťanství
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Wien_Deutschordenskirche_Fl%C3%BCgelaltar_Fl%C3%BCgel_R_01.jpg/280px-Wien_Deutschordenskirche_Fl%C3%BCgelaltar_Fl%C3%BCgel_R_01.jpg)
Základ křesťanské víry
V křesťanské teologii jsou Ježíšova smrt, zmrtvýchvstání a vyvýšení nejdůležitějšími událostmi a základem křesťanské víry.[7][162][pozn 15] Nicejské vyznání víry uvádí: „Třetího dne[pozn 1] vstal z mrtvých podle Písma“.[163] Podle Terryho Mietheho, křesťanského filozofa z Oxfordské univerzity, je otázka „,Vstal Ježíš z mrtvých?ʻ nejdůležitější otázkou týkající se hlásání křesťanské víry.“[164] Podle Johna R. Rice, baptistického evangelisty, bylo Ježíšovo vzkříšení součástí plánu spásy a vykoupení skrze zadostiučinění za lidské hříchy.[165] Podle Římského katechismu je Ježíšovo vzkříšení příčinou a vzorem vzkříšení všech mrtvých, jakož i příčinou a vzorem pokání, které katechismus nazývá „duchovním vzkříšením.“[166] Katolická církev ve svém katechismu shrnuje svou tradiční analýzu:
- I když je zmrtvýchvstání historickou událostí, zjistitelnou podle znamení prázdného hrobu a na základě skutečnosti jednotlivých setkání apoštolů se vzkříšeným Kristem, nicméně tím, jak dějiny přesahuje a překonává, zůstává ústředním předmětem víry (KKC §647).[167][168]
Ortodoxní křesťané, včetně řady učenců, považují Ježíšovo vzkříšení za konkrétní, hmotné vzkříšení proměněného těla.[169][web 3][pozn 13][148] Vědci jako Craig L. Blomberg a Mike Licona tvrdí, že pro historicitu vzkříšení existuje dostatek argumentů.[170][171][172]
V sekulární a liberální křesťanské vědě se zjevení po zmrtvýchvstání často interpretují jako subjektivní vizionářské zážitky, v nichž byla pociťována Ježíšova přítomnost,[10][11][173] jak je formulováno v teorii vidění Ježíšových zjevení.[pozn 16][174] V jednadvacátém století moderní badatelé, jako například Gerd Lüdemann, navrhli, že Petr měl vidění Ježíše v důsledku těžkého zármutku a truchlení.[pozn 17] Ehrman poznamenává, že „křesťanští apologeté někdy tvrdí, že nejrozumnějším historickým vysvětlením těchto vidění je, že se Ježíš učedníkům [fyzicky] zjevil.“[175]
První ekklēsía
- Hlavní článek: Židokřesťanství
Víra ve zmrtvýchvstání Ježíšových prvních následovníků tvořila hlásání první ekklésie (doslova „shromáždění“).[176][177] „Vidění vzkříšeného/vyvýšeného Krista“ posílilo vliv, který měl Ježíš a jeho služba na jeho první následovníky,[178] a interpretováno v biblickém rámci dalo podnět k úctě ke Kristu[179] a víře v Ježíšovo vyvýšení.[14][180] Ježíšova smrt byla ve světle Písma vykládána jako vykupitelská smrt, která je součástí Božího plánu.[181] Následná zjevení vedla k oživení misijní činnosti Ježíšových následovníků,[10][16] přičemž Petr převzal vedoucí úlohu v první ekklésii (která se stala základem apoštolské posloupnosti).[182][183]
Ve Starožitnostech židovských, popisu židovských dějin z 1. století, jehož autorem je Josefus, se hovoří o věřících ve vzkříšení. Všeobecně se však má za to, že tuto zmínku o vzkříšení přidal křesťanský interpolátor.[184] V nekanonické literatuře Petrově evangeliu se nachází převyprávění Ježíšova vzkříšení.[185]
Předzvěst posledních dnů
Ježíšovi následovníci očekávali brzký příchod Božího království a Ježíšovo zmrtvýchvstání bylo první událostí konce času.[186][pozn 18] Jak poznamenávají Borg a Crossan, „pro Marka je Boží království již zde, protože Syn člověka je již přítomen.“[186]
Vyvýšení a christologie
- Viz též: Nanebevstoupení Páně, Kristovo nebeské sezení a Christologie
Úcta ke Kristu
Novozákonní spisy tvrdí, že vzkříšení bylo „počátkem jeho vyvýšeného života“[187][pozn 19][188] jako Krista a Pána.[189][web 2] Ježíš je „prvorozený z mrtvých“, prōtotokos, první, kdo vstal z mrtvých, čímž získal „zvláštní postavení prvorozeného jako předního syna a dědice.“[5][web 2] Podle Gregoryho Beala
- „Prvorozený“ odkazuje na vysoké, privilegované postavení, které Kristus získal v důsledku vzkříšení z mrtvých [...] Kristus získal toto výsostné postavení nad vesmírem nikoli v tom smyslu, že by byl uznán za první stvořenou bytost všeho stvoření nebo za původce stvoření, ale v tom smyslu, že je zahajovatelem nového stvoření prostřednictvím svého vzkříšení.[web 2]
Hurtado poznamenává, že brzy po své smrti byl Ježíš nazýván Pánem (Kyrios), což ho „úžasným způsobem spojuje s Bohem“.[190] Výraz Pán odrážel přesvědčení, že Bůh Ježíše povýšil do božského postavení „po Boží ,praviciʻ“.[191] Uctívání Boha vyjádřené ve větě „vzývejte jméno Páně [Jahve]“ se vztahovalo i na Ježíše, vzývání jeho jména „při společné bohoslužbě a v širším náboženském životě křesťanských věřících (např. křest, exorcismus, uzdravování)“.[192]
Podle Hurtada byly silné náboženské zážitky nezbytným faktorem pro vznik úcty ke Kristu.[193][pozn 20] Zdá se, že tyto zážitky „zahrnovaly vidění Božích nebes (a/nebo výstupy na ně), v nichž byl oslavený Kristus viděn ve vznešeném postavení.“[9][pozn 3][194][195] Tyto zážitky byly interpretovány v rámci Božích spásných záměrů, jak se odrážejí v Písmu svatém, v „dynamické interakci mezi zbožným, modlitebním hledáním a rozjímáním nad biblickými texty a pokračujícími silnými náboženskými zážitky.“[196] To iniciovalo „nový zbožný vzorec, který neměl v židovském monoteismu obdoby“, tj. úctu k Ježíši vedle Boha,[197] čímž Ježíš získal ústřední místo, protože jeho služba a její důsledky měly na jeho první následovníky silný vliv.[198] Zjevení, včetně těchto vidění, ale také inspirované a spontánní výroky, a „charismatická exegeze“ židovských písem je přesvědčily, že tuto úctu přikázal Bůh.[199]
Ehrman poznamenává, že Ježíš i jeho první následovníci byli apokalyptičtí Židé, kteří věřili v tělesné vzkříšení, jež začne, až se přiblíží příchod Božího království.[200] Podle Ehrmana se „víra učedníků ve vzkříšení zakládala na vizionářských zážitcích,“[12] přičemž tvrdí, že vidění mají obvykle silnou přesvědčovací sílu, ale také poznamenává, že evangelijní zprávy zaznamenávají tradici pochybností o Ježíšových zjeveních. Ehrmanův „předběžný návrh“ je, že vidění mělo jen několik následovníků, včetně Petra, Pavla a Marie. Ti o těchto viděních vyprávěli ostatním, čímž přesvědčili většinu svých blízkých spolupracovníků, že Ježíš vstal z mrtvých, ale ne všechny.[pozn 21] Nakonec byly tyto příběhy převyprávěny a přikrášleny, což vedlo k tomu, že všichni učedníci viděli vzkříšeného Ježíše.[201] Víra v Ježíšovo zmrtvýchvstání radikálně změnila jejich vnímání a z jeho nepřítomnosti vyvodili závěr, že musel být vyzdvižen do nebe, a to samotným Bohem, což ho povzneslo do nebývalého postavení a autority.[14]
Zatímco teorie vidění získala od poslední čtvrtiny 20. století podporu kritických badatelů,[202] konzervativní křesťanští učenci, kteří věří v tělesné vzkříšení, odmítají teorie vidění ve prospěch doslovného výkladu textových zpráv o fyzickém vzkříšení.[203][204][205][206][207][208][209]
Adoptivní a inkarnační christologie
- Viz též: Raná inkarnační christologie a Preexistence Krista
Dlouho se tvrdilo, že novozákonní spisy obsahují dvě různé christologie, a to „nízkou (zdola)“ neboli „adopční christologii“ a „vysokou (shora)“ neboli „inkarnační christologii.“[210] „Nízká christologie“ neboli „adopční christologie“ je víra, „že Bůh povýšil Ježíše na svého Syna tím, že ho vzkřísil z mrtvých,“[211] čímž ho povýšil do „božského stavu,“[web 10] jak je uvedeno v Římanům – Řím 1, 4 (Kral, ČEP).[212] Druhou ranou christologií je „vysoká christologie“, což je „názor, že Ježíš byl preexistující božská bytost, která se stala člověkem, na zemi plnila Otcovu vůli a pak byla vzata zpět do nebe, odkud původně přišla,“[web 10][213] a odkud se zjevila na zemi. Chronologie vývoje těchto raných christologií je v současném bádání předmětem diskusí.[214][215][216][web 11]
Podle „evolučního modelu“[217] viz „evoluční teorie,“[218] jak jej navrhl Bousset a na nějž navázal Brown, se christologické chápání Krista postupem času vyvíjelo od nízké christologie k vysoké christologii,[219][220][221] jak o tom svědčí evangelia.[215] Podle evolučního modelu první křesťané věřili, že Ježíš byl člověk, který byl vyvýšen, tj. přijat za Božího Syna,[222][223][224] když byl vzkříšen,[221][225] což bylo znamením blízkosti Božího království, kdy budou všichni mrtví vzkříšeni a spravedliví vyvýšeni.[226] Pozdější názory posunuly vyvýšení na jeho křest, narození a následně na myšlenku jeho věčné existence, o čemž svědčí Janovo evangelium.[221] Marek posunul okamžik, kdy se Ježíš stal synem, na Ježíšův křest, ještě později Matouš a Lukáš na okamžik jeho božského početí a nakonec Jan prohlásil, že Ježíš byl u Boha od počátku: „Na počátku bylo Slovo“.[224]
Od sedmdesátých let 20. století se vedou spory o pozdní dataci vzniku „vysoké christologie“[227] a většina badatelů tvrdí, že tato „vysoká christologie“ existovala již před Pavlovými spisy.[210] Tato „inkarnační christologie“ nebo „vysoká christologie“ se nevyvíjela delší dobu, ale byla „velkým třeskem“ myšlenek, které byly přítomny již na počátku křesťanství a dále se formovaly v prvních desetiletích církve, jak o tom svědčí Pavlovy spisy.[227][web 12][web 10][web 13]
Podle Ehrmana existovaly tyto dvě christologie vedle sebe, přičemž „nízkou christologii“ nazývá „adopční christologií“ a „vysokou christologii“ nazývá „inkarnační christologií“.[210] Adopcionismus byl sice na konci 2. století prohlášen za herezi,[228][229] ale hlásili se k němu ebionité,[230] kteří považovali Ježíše za Mesiáše, ale odmítali jeho božství a narození z panny,[231] a trvali na nutnosti dodržovat židovský zákon a obřady.[232] Uctívali Ježíšova bratra Jakuba (Jakuba Spravedlivého); apoštola Pavla odmítali jako odpadlíka od Zákona.[233] Vykazují silnou podobnost s nejranější formou židovského křesťanství a jejich specifická teologie mohla být „reakcí na misii pohanů bez Zákona.“[234]
Podle „preexistenční“ christologie bylo Kristovo vzkříšení a povýšení obnovením jeho vznešeného postavení, které již měl, ale nedosáhl ho, jak je popsáno v listu Filipanům – Flp 2, 6–11 (Kral, ČEP).[235][236][web 1][pozn 2]
Vykupitelská smrt
- Viz též: Spása v křesťanství#Pokání a Vykupitel
Ježíšova smrt byla vykládána jako vykupitelská smrt „za naše hříchy“ v souladu s Božím plánem obsaženým v židovských písmech.[237][pozn 7] Význam spočíval v „tématu Boží nutnosti a naplnění Písma“, nikoli v pozdějším Pavlově důrazu na „Ježíšovu smrt jako oběť či vykoupení za naše hříchy.“[15] Pro rané židovské křesťany „myšlenka, že Mesiášova smrt byla nutnou vykupitelskou událostí, fungovala spíše jako apologetické vysvětlení Ježíšova ukřižování“[15] „dokazující, že Ježíšova smrt nebyla pro Boha žádným překvapením.“[238][pozn 22][239]
Povolání k misijní činnosti
- Hlavní články: Velké poslání, Apoštol a Křesťanská misie
Novozákonní zprávy popisují, že vzkříšený Ježíš povolává své následovníky k misionářské činnosti, což se tradičně označuje jako Velké poslání, v němž jim nařizuje „získávat za učedníky všechny národy a křtít je ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.“[45]
Podle Dunna je ve zjeveních učedníkům „cítit závazek, aby se o vidění dozvěděli.“[240] Helmut Koester uvádí, že příběhy o vzkříšení byly původně epifaniemi, v nichž byli učedníci vzkříšeným Ježíšem povoláni ke službě, a později byly použity jako důkaz této události.[10] Biblista Géza Vermes tvrdí, že vzkříšení je třeba chápat jako oživení sebedůvěry Ježíšových následovníků pod vlivem Ducha svatého, který je „podněcuje k obnovení jejich apoštolského poslání.“[16][pozn 23][241][242] Podle Gerda Lüdemanna Petr přesvědčil ostatní učedníky, že Ježíšovo vzkříšení znamená, že se blíží konec časů a přichází Boží království, kdy mrtví vstanou z mrtvých, což dokazuje Ježíš. To učedníky povzbudilo a zahájilo jejich nové poslání.[243][244][web 14]
Petrovo vedení
- Hlavní články: Svatý Petr a Apoštolská posloupnost
Petr důrazně prohlašoval, že se mu zjevil Ježíš,[245][201] a legitimován Ježíšovým zjevením se ujal vedení skupiny prvních následovníků, kteří tvořili Pavlem zmiňovanou jeruzalémskou ekklésii.[245][183] V tomto vedení ho brzy zastínil Jakub Spravedlivý, „bratr Páně“,[246][247] což může vysvětlovat, proč rané texty obsahují o Petrovi jen málo informací.[pozn 24][247][248] Podle Gerda Lüdemanna byl Petr první, kdo Ježíše spatřil,[243] přičemž poznamenává, že Petr i Marie měli zážitek zjevení, ale tvrdí, že tradice o Mariině zjevení je pozdější a její zjevení pravděpodobně nebylo první.[249][pozn 21][250]
Podle křesťanské protoortodoxie byl Petr prvním, komu se Ježíš zjevil, a proto byl právoplatným vůdcem církve.[245] Vzkříšení tvoří základ apoštolské posloupnosti a institucionální moci ortodoxie jako dědiců Petra,[251] kterému se Ježíš zjevil, a je označován za „skálu“, na níž bude církev postavena.[245] Ačkoli evangelia a Pavlovy listy popisují zjevení většímu počtu lidí, pouze zjevení dvanácti apoštolům se počítají jako propůjčení autority a apoštolské posloupnosti.[252]
Pavel – účast na Kristu
- Hlavní článek: Účast na Kristu
Zjevení Ježíše Pavlovi ho přesvědčilo, že Ježíš je vzkříšený Pán a Kristus, který ho pověřil, aby byl apoštolem pohanů.[253][254][255] Podle Newbigina „se Pavel nepředstavuje jako učitel nové teologie, ale jako posel pověřený autoritou samotného Pána, aby zvěstoval novou skutečnost – totiž že v Ježíšově působení, smrti a vzkříšení Bůh rozhodujícím způsobem jednal, aby zjevil a uskutečnil svůj záměr vykoupení pro celý svět.“[256] Učení apoštola Pavla tvoří klíčový prvek křesťanské tradice a teologie. Zásadní pro Pavlovu teologii je souvislost mezi Kristovým vzkříšením a vykoupením.[257] V 1Kor 15, 13–14 (Kral, ČEP); 1Kor 15, 17 (Kral, ČEP) a 1Kor 15, 20–22 (Kral, ČEP) Pavel píše:
- Není-li zmrtvýchvstání, pak nebyl vzkříšen ani Kristus. A jestliže Kristus nebyl vzkříšen, pak je naše zvěst klamná, a klamná je i vaše víra [...] Nebyl-li však Kristus vzkříšen, je vaše víra marná [...] Avšak Kristus byl vzkříšen jako první z těch, kdo zesnuli. A jako vešla do světa smrt skrze člověka, tak i zmrtvýchvstání: jako v Adamovi všichni umírají, tak v Kristu všichni dojdou života.[258][259]
Kerygma v 1. listu Korintským – 1Kor 15, 3 (Kral, ČEP) říká, že „Kristus zemřel za naše hříchy“.[pozn 7] O významu tohoto kerygmatu se vedou diskuse a lze jej vykládat různě. Tradičně se toto kérygma vykládá tak, že Ježíšova smrt byla vykoupením či smířením nebo odčiněním Božího hněvu vůči lidstvu kvůli jeho hříchům. Ježíšovou smrtí bylo lidstvo osvobozeno od tohoto hněvu.[260][web 15][pozn 25][web 16] V klasickém protestantském chápání, které převládlo v chápání Pavlových spisů, se lidé podílejí na této spáse vírou v Ježíše Krista; tato víra je milostí danou Bohem a lidé jsou ospravedlněni Bohem skrze Ježíše Krista a víru v něj.[261]
Novější vědecké poznatky vyvolávají v souvislosti s těmito výklady několik obav. Podle E. P. Sanderse, který inicioval takzvanou „nový pohled na Pavla“, Pavel viděl věřící vykoupené účastí na Ježíšově smrti a zmrtvýchvstání. Ačkoli „Ježíšova smrt nahradila smrt jiných a tím osvobodila věřící od hříchu a viny“, což je metafora odvozená ze „starověké obětní teologie,“[web 17][pozn 26][web 18][web 19][web 20] podstata Pavlova spisu nespočívá v „právních termínech“ týkajících se odčinění hříchu, ale v aktu „účasti na Kristu skrze smrt a zmrtvýchvstání s ním.“[262][pozn 27][web 21] Podle Sanderse „ti, kdo jsou pokřtěni v Krista, jsou pokřtěni v jeho smrt, a tak unikají moci hříchu [...] zemřel, aby věřící mohli zemřít s ním a následně s ním žít.“[web 17] Stejně jako mají křesťané při křtu podíl na Ježíšově smrti, budou mít podíl i na jeho vzkříšení.[263] James F. McGrath poznamenává, že Pavel „raději používá jazyk účasti. Jeden zemřel za všechny, takže všichni zemřeli.[264] To se nejen liší od nahrazení, ale je to jeho opak.“[web 4]
Pavel trvá na tom, že spasení se dostává z Boží milosti; podle Sanderse je toto naléhání v souladu s judaismem z období cca 200 př. n. l. – cca 200 n. l., který považoval Boží smlouvu s Izraelem za akt Boží milosti. Dodržování Zákona je nutné k udržení smlouvy, ale smlouva se nezískává dodržováním Zákona, nýbrž Boží milostí.[web 21]
Církevní otcové – smíření
- Hlavní článek: Výkupná teorie smíření
O Ježíšově smrti a vzkříšení hovořili apoštolští otcové, včetně Ignáce (50–115),[265] Polykarpa (69–155) a Justina Mučedníka (100–165). Chápání Ježíšovy smrti a zmrtvýchvstání jako vykoupení u řeckých Otců je „klasickým paradigmatem“ církevních Otců,[266][267] kteří rozvíjeli témata obsažená v Novém zákoně.[268]
Během prvního tisíciletí našeho letopočtu byla výkupná teorie vykoupení dominantní metaforou jak ve východním, tak v západním křesťanství, dokud ji na západě nenahradila Anselmova teorie zadostiučinění.[269] Vykupná teorie vykoupení říká, že Kristus osvobodil lidstvo z otroctví hříchu a Satana, a tedy i smrti, tím, že dal svůj vlastní život jako výkupnou oběť Satanovi, vyměnil život dokonalého (Ježíše) za životy nedokonalých (lidí). To s sebou nese myšlenku, že Bůh oklamal ďábla[270] a že Satan, respektive smrt, měl v důsledku pádu člověka a dědičného hříchu „legitimní práva“[270] na hříšné duše v posmrtném životě.
Teorii vykoupení poprvé jasně vyslovil Irenej (asi 130–202),[271] který byl otevřeným kritikem gnosticismu, ale převzal myšlenky z jejich dualistického světonázoru.[272] V tomto světonázoru je lidstvo v moci Demiurga, menšího Boha, který stvořil svět. Lidé však v sobě mají jiskru pravé božské přirozenosti, kterou lze osvobodit gnózí (poznáním) této božské jiskry. Toto poznání zjevuje Logos, „samotná mysl nejvyššího Boha“, který vstoupil na svět v osobě Ježíše. Nicméně Logos nemohl jednoduše zrušit moc Demiurga a musel skrýt svou skutečnou identitu a zjevit se jako fyzická podoba, čímž Demiurga zmátl a lidstvo osvobodil.[272] V Irenejových spisech je Demiurg nahrazen ďáblem, zatímco Justin Mučedník klade rovnítko již mezi Ježíše a Logos.[272]
Origenes (184–253) přišel s myšlenkou, že ďábel má legitimní práva nad lidmi, kteří byli vykoupeni Kristovou krví.[273] Představil také názor, že ďábel byl oklamán, když si myslel, že může ovládnout lidskou duši.[274]
Pozdní starověk a raný středověk
Po Konstantinově obrácení a milánském ediktu v roce 313 pomohly ekumenické koncily ve 4., 5. a 6. století, které se zaměřily na christologii, formovat křesťanské chápání vykupitelské povahy vzkříšení a ovlivnily vývoj jeho ikonografie i jeho používání v liturgii.[275]
Víra v tělesné zmrtvýchvstání byla v křesťanské církvi ve starověku stále přítomna. Augustin z Hippo ji přijal v době svého obrácení v roce 386.[276] Augustin obhajoval vzkříšení a tvrdil, že vzhledem k tomu, že Kristus vstal z mrtvých, existuje i vzkříšení mrtvých.[277][278] Kromě toho tvrdil, že Ježíšova smrt a vzkříšení sloužily ke spáse člověka, a prohlásil: „aby dosáhl každého našeho vzkříšení, zaplatil Spasitel svým jediným životem, a ten svůj jedinečný předestřel a předložil jako svátost a vzor.“[279]
Teologie Theodora z Mopsuestie z 5. století poskytuje vhled do vývoje křesťanského chápání vykupitelské povahy vzkříšení. Klíčová role svátostí při zprostředkování spásy byla v té době dobře přijímána. V Theodorově představě eucharistie se obětní a spásný prvek spojují v „tom, který nás spasil a vysvobodil obětí sebe sama“. Teodorova interpretace eucharistického obřadu směřuje k vítězství nad mocí smrti, které přináší vzkříšení.[280]
Důraz na spásnou povahu vzkříšení pokračoval v křesťanské teologii i v dalších staletích, např. svatý Jan Damašský v 8. století napsal, že: „... Když osvobodil ty, kteří byli spoutáni od počátku věků, vrátil se Kristus opět mezi mrtvé poté, co nám otevřel cestu ke vzkříšení“, a křesťanská ikonografie následujících let toto pojetí reprezentovala.[281]
Současnost
Lorenzen konstatuje, že „na mnoha kazatelnách panuje podivné mlčení o vzkříšení“. Píše, že mezi některými křesťany, duchovními a profesory, se zdá, že se stalo „důvodem k rozpakům nebo tématem apologetiky“.[282] Myšlenka tělesného vzkříšení zůstává kontroverzní.[283]
Podle Warnocka mnozí křesťané vzkříšení zanedbávají, protože se pochopitelně zabývají křížem.[284]
Velikonoce
- Hlavní článek: Velikonoce
Velikonoce (neboli Velikonoční neděle) jsou nejvýznamnějším křesťanským svátkem, který oslavuje Ježíšovo zmrtvýchvstání, a podle Susan J. Whiteové „jsou jednoznačně nejstarším křesťanským svátkem.“[285] Podle Jamese Dunna „Velikonocemi oslavujeme, že se člověk stal Bohem [...] že v Kristově smrti a zmrtvýchvstání Bůh zlomil sevření lidské sebestřednosti, prokázal trvalou a vítěznou sílu Boží lásky.“[286] Podle Thorwalda Lorenzena vedly první Velikonoce k posunu důrazu od víry „v Boha“ k víře „v Krista“.[282] Podle Raymonda Harfguse Taylora se Velikonoce „zaměřují na dovršení Božího vykupitelského činu ve smrti/vzkříšení Ježíše Krista.“[287]
Velikonoce jsou spojeny s velikonočními svátky a východem z Egypta, o nichž se píše ve Starém zákoně, skrze poslední večeři a ukřižování, které předcházely vzkříšení. Podle Nového zákona dal Ježíš velikonočnímu pokrmu nový význam, když během Poslední večeře v horní místnosti připravoval sebe a své učedníky na svou smrt. Chléb a kalich vína označil za své tělo, které bude brzy obětováno, a svou krev, která bude brzy prolita. V 1. Korintským – 1Kor 5, 7 (Kral, ČEP) stojí: „Odstraňte starý kvas, abyste byli novým těstem, vždyť vám nastal čas nekvašených chlebů, neboť byl obětován náš velikonoční beránek, Kristus“.[288] To odkazuje na velikonoční požadavek nemít v domě kvasnice a na alegorii Ježíše jako velikonočního beránka.[289] Židovský svátek prvotin (bikkurim) považují dispensacionalisté za předzvěst jeho naplnění v Ježíšově vzkříšení na základě 1Kor 15, 20 (Kral, ČEP): „Avšak Kristus byl vzkříšen jako první z těch, kdo zesnuli.“[290]
V křesťanském umění
- Hlavní článek: Ježíšovo zmrtvýchvstání v křesťanském umění
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/33/Anastasis_Pio_Christiano_Inv31525.jpg/220px-Anastasis_Pio_Christiano_Inv31525.jpg)
V římských katakombách umělci nepřímo naznačovali vzkříšení pomocí starozákonních obrazů, jako je ohnivá pec a Daniel v jámě lvové. Vyobrazení před 7. stoletím zpravidla zobrazovala druhotné události, jako například postavy nesoucí myrhu (řecky Μυροφόροι) u Ježíšova hrobu, aby vyjádřila myšlenku zmrtvýchvstání. Raným symbolem vzkříšení bylo ve věnci Chi Rho ⳩ (řecká písmena představující slovo „Christos“ neboli „Kristus“), jehož původ lze vysledovat až k vítězství císaře Konstantina I. v bitvě u Milvijského mostu v roce 312, které přičítal použití znamení kříže na štítech svých vojáků. Konstantin používal Chi Rho na své standartě a na jeho mincích bylo zobrazeno labarum s Chi Rho zabíjejícím hada.[291]
Použití věnce kolem Chi Rho symbolizuje vítězství vzkříšení nad smrtí a je raným vizuálním znázorněním spojení mezi Ježíšovým ukřižováním a jeho triumfálním vzkříšením, jak je vidět na Domitillině sarkofágu ze 4. století[292] v Římě. Zde jsou ve věnci Chi Rho Kristova smrt a zmrtvýchvstání zobrazeny jako neoddělitelné a zmrtvýchvstání není jen šťastným koncem zasunutým na konci Kristova života na zemi. Vzhledem k použití podobných symbolů na římském vojenském praporu vyjadřovalo toto vyobrazení také další vítězství, a to vítězství křesťanské víry: římští vojáci, kteří kdysi zatkli Ježíše a táhli s ním na Kalvárii, nyní kráčeli pod praporem vzkříšeného Krista.[293]
Kosmický význam vzkříšení v západní teologii sahá až ke svatému Ambrožovi, který ve 4. století řekl, že „vesmír v něm znovu povstal, nebe v něm znovu povstalo, země v něm znovu povstala, neboť bude nové nebe a nová země.“[294][295] Toto téma se na Západě rozvíjelo postupně, později než na Východě, kde bylo vzkříšení od dřívější doby spojováno s vykoupením a obnovou a znovuzrozením celého světa. V umění to bylo symbolizováno spojením zobrazení vzkříšení s Kristovým sestupem do pekel (lat. Descensus Christi ad Inferos) na ikonách a obrazech. Dobrým příkladem jsou obrazy z istanbulského kostela v Chóře, kde jsou přítomni také Jan Křtitel, Šalamoun a další postavy, které znázorňují, že Kristus nebyl při vzkříšení sám.[295] Sekvence vyobrazení v Hosios Loukas z 10. století ukazuje Krista, jak vytahuje Adama z hrobu, následovaného Evou, což znamená spásu lidstva po vzkříšení.[296]
Galerie umění
- Galerie Commons viz: Galerie Zmrtvýchvstání
- Vzkříšení Krista, Hans Memling, 15. století
- Vzkříšení, Luca Giordano, po roce 1665
- Vzkříšení, Hans Multscher, 1437
- Vzkříšení, Dieric Bouts, asi 1450–1460
- Vzkříšený, Lucas Cranach mladší, 1558
- Piero della Francesca, 15. století
- Vzkříšení Krista, Alonso López de Herrera, asi 1625
- Vzkříšení (La Résurrection), James Tissot, asi 1890, Brooklynské muzeum
- Vzkříšení Ježíše, Anton von Werner, Berlínská katedrála
- Vitrážové vyobrazení se dvěma Mariemi, luteránský kostel, Jižní Karolína
- Ženy u prázdného hrobu, Fra Angelico, 1437–1446
Relikvie
- Hlavní články: Acheiropoieta, Turínské plátno a Veroničina rouška
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/2/27/Turin_plasch.jpg)
Ježíšovo zmrtvýchvstání je již dlouho ústředním tématem křesťanské víry a objevuje se v různých prvcích křesťanské tradice, od svátků přes umělecká vyobrazení až po náboženské relikvie. V křesťanském učení odvozují svátosti svou spásnou moc z Kristova umučení a vzkříšení, na nichž zcela závisí spása světa.[297]
Příkladem prolínání učení o vzkříšení s křesťanskými relikviemi je použití konceptu „zázračného vzniku obrazu“ v okamžiku vzkříšení u Turínského plátna. Křesťanští autoři vyslovili přesvědčení, že tělo, kolem něhož bylo plátno zabaleno, nebylo pouze lidské, ale božské, a že obraz na plátně vznikl zázračně v okamžiku vzkříšení.[298][299] Citujíce výrok papeže Pavla VI. o tom, že plátno je „podivuhodným dokumentem Jeho utrpení, smrti a zmrtvýchvstání, napsaným pro nás písmeny krve“, autor Antonio Cassanelli tvrdí, že plátno je záměrným božským dokladem pěti úseků Kristova utrpení, který vznikl v okamžiku zmrtvýchvstání.[300]
Pohledy jiných náboženství
Skupiny jako židé, muslimové, baháisté a další nekřesťané, stejně jako někteří liberální křesťané, se přou o to, zda Ježíš skutečně vstal z mrtvých. Spory o tvrzení o smrti a vzkříšení se objevují na mnoha náboženských debatách a mezináboženských dialozích.[301]
Judaismus
- Další informace: Židovský pohled na Ježíše
Křesťanství se oddělilo od judaismu v 1. století n. l. a od té doby se obě víry teologicky liší. Podle Toledot Ješu bylo Ježíšovo tělo ukradeno téže noci zahradníkem jménem Juda poté, co se dozvěděl, že učedníci plánují Ježíšovo tělo ukrást.[302][303] Toledot Ješu však není v rámci rabínské literatury považováno za kanonické ani normativní.[304] Van Voorst uvádí, že Toledot Ješu je středověký soubor dokumentů bez ustálené formy, u něhož je „velmi nepravděpodobné“, že by obsahoval spolehlivé informace o Ježíšovi.[305] The Blackwell Companion to Jesus uvádí, že Toledot Ješu neobsahuje žádná historická fakta jako taková a byl možná vytvořen jako nástroj k odvrácení konverzí ke křesťanství.[306]
Gnostikové
Někteří gnostikové nevěřili v doslovné fyzické vzkříšení. „Pro gnostiky bylo jakékoliv vzkříšení mrtvých od počátku vyloučeno; tělo nebo hmota je určena k zániku. ,Neexistuje vzkříšení těla, ale pouze dušeʻ, říkají takzvaní archontici, pozdní gnostická skupina v Palestině“.[307]
Islám
- Hlavní články: Islámské názory na Ježíšovu smrt a Ježíš v islámu
Muslimové věří, že ʿIsá (Ježíš), syn Mariam (Maria), byl svatým prorokem s božským poselstvím. Podle islámského pohledu Ježíš nebyl ukřižován a na konci časů se vrátí na svět. „Alláh ho však vzkřísil k sobě. A Alláh je věčně všemohoucí, vševědoucí.“[308] Korán v súře An-Nísa [kap. 004: verš 157] říká: „A kvůli tomu, že říkali: ,Zabili jsme Mesiáše ʿIsá, syna Maryam, posla Alláhovaʻ, – však nezabili ho, ani ho neukřižovali, ale zdálo se jim to tak, a ti, kdož se v tom rozcházejí, jsou plni pochybností.“[309]
Ahmadíjský islám
Ahmadíjští muslimové věří, že Ježíš je Mesiášem pro děti Izraele,[310] a proto bylo jeho cílem shromáždit jejich následovníky. Z tohoto důvodu ahmadíjci věří, že Ježíš ukřižování přežil, což podporuje Korán,[311][312][313][314] protože smrt na kříži by byla prokletá, což podporuje Bible.[315] Tuto víru zastávají, protože Ježíš měl na starosti jiné „ovce“.[316]
Poté, co Ježíš přežil ukřižování, odešel se svou matkou do jiné země,[317] kde pokračoval ve svém poslání.
Odkazy
Poznámky
- ↑ a b c d Viz „Proč bylo vzkříšení ,třetího dneʻ? Dva pohledy“, kde najdete vysvětlení výrazu „třetí den“. Podle Ernsta Lüdemanna a Pinchase Lapideho může „třetí den“ odkazovat na Ozeáše – Oz 6, 1–2 (Kral, ČEP):
- Pojďte, vraťme se k Hospodinu;
- on nás rozsápal a také zhojí;
- zranil nás a také obváže.
- Po dvou dnech nám vrátí život;
- třetího dne nám dá povstat
- a my před ním budeme žít.
Podle Sheehana Pavlova zmínka o tom, že Ježíš vstal z mrtvých „třetího dne [...], jednoduše vyjadřuje víru, že Ježíš byl zachráněn z osudu naprosté nepřítomnosti u Boha (smrti) a byl přijat do spásné Boží přítomnosti (eschatologické budoucnosti).“ - ↑ a b Encyclopaedia Britannica: „Sezení po Otcově pravici bylo zřejmě křesťanským výkladem prvního verše žalmu – Ž 110 (Kral, ČEP). Naznačoval povýšení – nebo, jak se učení o preexistenci stávalo jasnějším, navrácení Krista do čestného postavení u Boha. Nanebevstoupení a zasednutí byly společně způsobem, jak hovořit o přítomnosti Krista u Otce v mezidobí mezi zmrtvýchvstáním a druhým příchodem.“
- ↑ a b Tyto vize se mohly většinou objevit během společných bohoslužeb. Johan Leman tvrdí, že společné jídlo poskytovalo kontext, v němž se účastníci dostávali do stavu mysli, v němž byla cítit Ježíšova přítomnost.
- ↑ V 1. Korintským – 1Kor 15, 3–7 (Kral, ČEP) Pavel předává to, co judaismus považoval za nejlepší důkaz: svědectví vzkříšení od první osoby. Podle Johna Kloppenborga se Pavlova „argumentace v kap. 15 točí kolem skutečnosti vzkříšení; tradice, kterou Pavel uvádí na podporu své argumentace, musela obsahovat určitý prvek důkazu vzkříšení (tj. svědectví) – jinak by Pavel neměl důvod ji vůbec uvádět.“ To, že toto učení pochází z doby před Pavlem a novozákonní knihou, která ho obsahuje, je téměř všeobecně uznáváno. Bart Ehrman datuje text do období jednoho až dvou let po ukřižování. Nicméně je sporné, zda předpavlovský materiál pochází z nejstarší aramejsky mluvící komunity, nebo z židovsko-helénistické církve.
- ↑ Rané krédo:
- NEUFELD. The Earliest Christian Confessions. Grand Rapids: Eerdmans, 1964. S. 47. (anglicky)
- FULLER, Reginald. The Formation of the Resurrection Narratives. New York: Macmillan, 1971. Dostupné online. S. 10. (anglicky)
- PANNENBERG, Wolfhart. Jesus – God and Man translated Lewis Wilkins and Duane Pribe. Philadelphia: Westminster, 1968. S. 90. (anglicky)
- CULLMANN, Oscar. The Early Church: Studies in Early Christian History and Theology. Příprava vydání A. J. B. Higgins (ed.). Philadelphia: Westminster, 1966. S. 64. (anglicky)
- CONZELMANN, Hans. 1 Corinthians. Překlad James W. Leitch. Philadelphia: Fortress, 1969. S. 251. (anglicky)
- BULTMANN. Theology of the New Testament. Svazek 1. [s.l.]: [s.n.] S. 45, 80–82, 293. (anglicky)
- BROWN, R. E. The Virginal Conception and Bodily Resurrection of Jesus. New York: Paulist Press, 1973. Dostupné online. S. 81, 92. (anglicky)
- ↑ Počátky v jeruzalémské apoštolské komunitě:
- PANNENBERG, Wolfhart. Jesus – God and Man translated Lewis Wilkins and Duane Pribe. Philadelphia: Westminster, 1968. S. 90. (anglicky)
- CULLMANN, Oscar. The Early church: Studies in Early Christian History and Theology. Příprava vydání A. J. B. Higgins (ed.). Philadelphia: Westminster, 1966. S. 66. (anglicky)
- BROWN, R. E. The Virginal Conception and Bodily Resurrection of Jesus. New York: Paulist Press, 1973. Dostupné online. S. 81. (anglicky)
- SHEEHAN, Thomas. First Coming: How the Kingdom of God Became Christianity. New York: Random House, 1986. Dostupné online. S. 110, 118. (anglicky)
- WILCKENS, Ulrich. Resurrection. Překlad A. M. Stewart. Edinburgh: Saint Andrew, 1977. S. 2. (anglicky)
- ↑ a b c d Kérygma z 1Kor 15, 3–5 (Kral, ČEP) odkazuje na dvě mytologie: řecký mýtus o vznešených mrtvých, s nímž souvisí makabejská představa o mučednictví a smrti za svůj lid, a židovský mýtus o pronásledovaném mudrci nebo spravedlivém, srv. „příběh o dítěti moudrosti“. Pojem „umírání za“ se vztahuje k tomuto mučednictví a pronásledování. James F. McGrath se odvolává na 4. knihu Makabejských, která představuje mučedníka modlícího se: „Buď milosrdný ke svému lidu a nechť mu stačí náš trest. Učiň mou krev jejich očištěním a vezmi můj život výměnou za jejich“. Je zřejmé, že v tehdejším judaismu existovaly myšlenky, které pomáhaly pochopit smrt spravedlivých z hlediska vykoupení. Viz také Herald Gandi (2018), The Resurrection: "According to the Scriptures"? (anglicky), který se odvolává mimo jiné na Izajáše – Iz 53 (Kral, ČEP): [4] „Byly to však naše nemoci, jež nesl, naše bolesti na sebe vzal, ale domnívali jsme se, že je raněn, ubit od Boha a pokořen. [5] Jenže on byl proklán pro naši nevěrnost, zmučen pro naši nepravost. Trestání snášel pro náš pokoj, jeho jizvami jsme uzdraveni [...] [10] Ale Hospodinovou vůlí bylo zkrušit ho nemocí, aby položil svůj život v oběť za vinu. Spatří potomstvo, bude dlouho živ a zdárně vykoná vůli Hospodinovu. [11] Zbaven svého trápení spatří světlo, nasytí se tím, co zakusil. ,Můj spravedlivý služebník získá spravedlnost mnohým; jejich nepravosti on na sebe vezme.ʻ“
- ↑ Allison odkazuje na „CROSSAN. Historical Jesus. [s.l.]: [s.n.] S. 391–394. (anglicky) ; idem, Jesus: A Revolutionary Biography. San Francisco: HarperSanFrancisco, 1994. Dostupné online. S. 123–158. (anglicky) ; idem, Who Killed Jesus? Exposing the Roots of Anti-Semitism in the Gospel Story of the Death of Jesus. San Francisco: HarperSanFrancisco, 1996. S. 160–177. (anglicky) “
- ↑ Allison odkazuje na Crossana (1996), Who Killed Jesus? (anglicky)
- ↑ Ve své dřívější publikaci (2003) Ehrman uznal, že „někteří učenci tvrdí, že je pravděpodobnější, že Ježíš byl ve skutečnosti uložen na společném pohřebišti, což se někdy stávalo, nebo byl, jako mnoho jiných ukřižovaných, prostě ponechán k sežrání mrchožravými zvířaty,“ ale dále to rozvedl tvrzením, že „[v]yprávění jsou poměrně jednotná v tom, že [. ...] že Ježíš byl skutečně pohřben tímto člověkem, Josefem z Arimatie, a je tedy poměrně spolehlivé, že se tak stalo.“
- ↑ Wright (2009, s. 22) tvrdí, že Kristův pohřeb je součástí nejstarších evangelijních tradic.
- ↑ Bultmann odmítá příběh o prázdném hrobě jako „apologetickou legendu.“
- ↑ a b Podle křesťanského apologety Garyho Habermase se „mnoho [konzervativních] učenců vyslovilo pro [proměněné] tělesné pojetí Ježíšova vzkříšení.“ Podle Habermase Pavel v 1Kor 15, 44 (Kral, ČEP) mluví o fyzickém těle. Habermas poznamenává, že Pavel nepoužívá výhradně slovo pneuma, ale mluví o „duchovním [pneumatikos] těle [soma]“. Podle Habermase Pavel odkazuje na fyzické tělo a tvrdí, že „Pavel říká v jedné kapitole [listu Filipanům] tři věci, které naznačují, že mluví o fyzickém vzkříšení“. První je, že Pavel říká, že je farizej, což naznačuje, že věří ve fyzické vzkříšení. Druhým je, že ve Filipským – Flp 3, 11 (Kral, ČEP) Pavel říká: „Abych dosáhl vzkříšení z mrtvých,“ přičemž používá výraz eks-anastasis („εἰς τὴν ἐξανάστασιν“) (ven-vzkříšení), „vzkříšení z řad mrtvých“. A za třetí, ve Filipským – Flp 3, 20–21 (Kral, ČEP): „On, Ježíš, promění mé tělo, aby bylo jako jeho tělo“. Habermas dále poznamenává, že ve Flp 3, 20–21 (Kral, ČEP) Pavel mluví o „oslaveném těle“, které bude vzkříšeno.
- ↑ Podle Sheehana nemá být Pavlovo vyprávění o vzkříšení chápáno jako odkaz na doslovné, fyzické vzkříšení z hrobu. Pavlovo chápání vzkříšení, a možná i Petrovo, je metaforické, přičemž příběhy o Ježíšově (obrazném) vzkříšení odrážejí jeho triumfální „vstup do Boží eschatologické přítomnosti.“ Sheehan:
- „Slovo ,vzkříšeníʻ je metafora, která se bohužel bere doslova. Odtud pramení zmatek. V Novém zákoně slovo ,vzkříšeníʻ znamená doslova ,probuzeníʻ, jako když ráno budíte děti. Nový zákon neříká, že Bůh Ježíše ,vzkřísilʻ z mrtvých, ale že ho ,probudilʻ. Pomocí metaforického jazyka Nový zákon říká, že Bůh Ježíše probudil ze spánku smrti a přivedl ho do Boží nebeské přítomnosti. Není zde nic o události v prostoru a čase. Vzkříšení neznamená návrat k životu.“
- „Vzkříšení je tedy mytologickou metaforou Božího vítězství nad mocnostmi nespravedlnosti. ... Hlásání Ježíšova vzkříšení tak bylo zvěstováním, že byl zahájen nový věk“: v ROBINSON; KOESTER. The Structure and Criteria of Early Christian Beliefs. In: Trajectories. [s.l.]: [s.n.] S. 223, 224. (anglicky)
- ↑ 1Kor 15, 12–20 (Kral, ČEP); 1Petr 1, 3 (Kral, ČEP)
- ↑ Podle Habermase, křesťanského apologety, se jako možné přirozené vysvětlení toho, co učedníci považovali za viděné, nabízí jak vnitřní stavy myslí, jako jsou halucinace, konverzní poruchy a vidění spojené se ztrátou blízké osoby, tak objektivní jevy, jako jsou přeludy.
- ↑ Gerd Lüdemann 2012: 552 (srov. 550–557); 2004: 159 (srov. 163–166); 1994: 174 (srov. 173–179). Viz také Bart Ehrman 2014: Ehrman však nikdy nepopisuje vidění, které navrhuje. Mezi další zastánce určité formy hypotézy vidění patří Michael Goulder (1996, 2000, 2005) a James Crossley (2005), ačkoli Goulder navrhuje, že původně se objevila pouze duchovní víra ve vzkříšení, a Crossley považuje Ježíšovy předpovědi vlastní smrti za historické a za faktor, který přispěl k víře ve vzkříšení.
- ↑ Předzvěst posledních dnů a Božího království:
- DUNN, James. The Theology of Pual the Apostle. [s.l.]: [s.n.], 2006. S. 240. (anglicky) : „...Ježíšovo vzkříšení chápal Pavel (stejně jako ti před ním) jako předzvěst nového věku, dokonce posledních dnů.“
- FREDRIKSEN, Paula. When Christians Were Jews. [s.l.]: [s.n.], 2018. Dostupné online. S. 86–87. (anglicky) : „Království se skutečně přiblížilo. Ježíšovo vzkříšení pro ně mělo význam jako první z řady očekávaných událostí konce světa.“
- WRIGHT, N.T. The Resurrection of the Son of God. Minneapolis: Fortress Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0-8006-2679-2. S. 272. (anglicky) : „On [Pavel] věřil, že žije v nové etapě eschatologického plánu: ,budoucí věkʻ již začal, a to právě vzkříšením Mesiáše.“
- ↑ Novakovic cituje CRANFIELD, C.E.B. The Epistle to the Romans, 1:62 – Řím 1, 62 (Kral, ČEP). [s.l.]: [s.n.] (anglicky)
- ↑ Viz též CHESTER, Andrew. Messiah and Exaltation: Jewish Messianic and Visionary Traditions and New Testament Christology. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2007. (anglicky) ; a HURTADO, Larry. "Early High Christology": A Recent Assessment of Scholarly Debate [online]. larryhurtado.wordpress.com, 2012-12-11 [cit. 2024-02-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Podle Sanderse „se zdá, že probíhala soutěž: ,já jsem ho vidělʻ, ,já takéʻ, ,ženy ho viděly prvníʻ, ,ne, to já, ony ho neviděly vůbecʻ a tak dále.“
- ↑ Hurtado cituje: GREEN. The Death of Jesus. [s.l.]: [s.n.] S. 323. (anglicky)
- ↑ Vermes popisuje osm možných teorií, které vysvětlují Ježíšovo vzkříšení, a dochází k závěru, že žádná z těchto šesti možností „neobstojí při přísném zkoumání“, a poté konstatuje, že vzkříšení je „vzkříšením v lidských srdcích.“
- ↑ Podle Lüdemanna v diskusích o přísnosti dodržování židovského zákona převážila konzervativnější frakce Jakuba Spravedlivého nad liberálnějším postojem Petra, který brzy ztratil vliv. Podle Dunna nešlo o „uzurpaci moci“, ale o důsledek Petrova zapojení do misijní činnosti.
- ↑ Pokání:
- Briscoe a Ogilvie (2003): „Pavel říká, že Kristovou výkupnou cenou je jeho krev.“
- Cobb: „Otázkou je, zda si Pavel myslel, že Bůh obětoval Ježíše, aby odčinil lidské hříchy. Během posledních tisíce let byla tato myšlenka v západní církvi často považována za jádro křesťanství a mnozí z těch, kdo ji zastávají, se odvolávali na Pavla jako na její základ [...] Ve skutečnosti slovo ,vykoupeníʻ v mnoha běžných překladech chybí. Překlad krále Jakuba používá slovo ,usmířeníʻ a Revised Standard Version používá slovo ,vykoupeníʻ. Americký překlad zní: ,Usmířeníʻ: ,Bůh totiž veřejně ukázal, že umírá jako oběť smíření, kterou je třeba přijmout skrze víruʻ. Good News Bible vykládá tento význam takto: ,Smíření za usmířeníʻ: ,Bůh ho obětoval, aby se svou obětní smrtí stal prostředkem, díky němuž jsou lidem skrze víru v něj odpuštěny hříchyʻ. Navzdory této různosti a běžnému vyhýbání se slovu ,smířeníʻ se všechny tyto překlady shodují s New Revised Standard Version v tom, že Bůh Ježíše obětoval, aby lidé mohli být skrze víru smířeni s Bohem. Všechny tak podporují myšlenku, která je nejpříměji formulována použitím slova ,vykoupeníʻ.“
- ↑ Podle Židovské encyklopedie (1906) „Mišna říká, že hříchy se odpouštějí (1) obětí, (2) pokáním při smrti nebo na Jom Kipur, (3) v případě lehčích přestupků pozitivních nebo negativních přikázání pokáním kdykoli [...] Těžšími hříchy jsou podle rabína odpadlictví, heretický výklad Tóry a neobřezání (Joma 86a). Odčiněním hříchů mezi člověkem a jeho bližním je dostatečná omluva (Joma 85b).“
Jewish Virtual Library píše: „Dalším důležitým pojmem [obětí] je prvek náhrady. Jde o to, že obětovaná věc je náhradou za osobu, která oběť přináší, a věci, které jsou obětované věci provedeny, jsou věci, které měly být provedeny obětující osobě. Oběť je v jistém smyslu ,potrestánaʻ místo toho, kdo obětuje. Je zajímavé, že kdykoli se v Tóře hovoří o Karbanot, používá se čtyřpísmenné jméno Boha označující Boží milosrdenství.“
Židovská encyklopedie dále uvádí: „Nejúčinnější se zdála být vykupitelská síla utrpení, které spravedliví zažili během vyhnanství. Tato myšlenka je základem popisu trpícího Božího služebníka v Izaiáši liii. 4, 12, hebr. [...] větší výkupnou moc než všechny chrámové oběti mělo utrpení vyvolených, kteří měli být služebníky a svědky Hospodinovými (Iz. xlii. 1-4, xlix. 1-7, l. 6). Tato myšlenka o vykupitelské moci utrpení a smrti spravedlivých nachází vyjádření také ve IV. Mak. vi. 27, xvii. 21-23; M. Ḳ. 28a; Pešiš. xxvii. 174b; Lv. R. xx; a tvoří základ Pavlova učení o Kristově vykupitelské krvi (Řím. iii. 25).“ - ↑ Jordan Cooper: „Sanders vidí Pavlovy motivy spásy spíše jako participační než juristické. Reformace příliš zdůrazňovala soudní kategorie odpuštění a úniku z odsouzení, zatímco ignorovala skutečné jádro spásy, kterým je mystická účast na Kristu. Pavel to ukazuje ve své argumentaci v prvním listu Korinťanům, když polemizuje proti sexuální nemorálnosti. Ta je špatná, protože ovlivňuje spojení člověka s Kristem tím, že se spojuje s prostitutkou. Hřích není jen porušením abstraktního zákona. Tento participační jazyk je v listu Korintským použit také v diskusi o Večeři Páně, v níž má člověk účast na těle a krvi Kristově.“
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Resurrection of Jesus na anglické Wikipedii.
- ↑ a b LÜDEMANN, Gerd; ÖZEN, Alf. De opstanding van Jezus. Een historische benadering (Was mit Jesus wirklich geschah. Die Auferstehung historisch betrachtet / The Resurrection of Christ: A Historical Inquiry). [s.l.]: The Have/Averbode, 1996. S. 73.
- ↑ a b Oz 6, 1–2 (Kral, ČEP)
- ↑ 2Král 20, 8 (Kral, ČEP)
- ↑ SHEEHAN, Thomas. The First Coming: How the Kingdom of God Became Christianity. [s.l.]: Random House, 1986. Dostupné online. ISBN 978-0394511986. S. 112. (anglicky)
- ↑ a b c NOVAKOVIC, Lidija. Raised from the Dead According to Scripture: The Role of the Old Testament in the Early Christian Interpretations of Jesus' Resurrection. [s.l.]: A&C Black, 2014. S. 152. (anglicky)
- ↑ SINISCALCHI, Glenn B. "Resurrecting Jesus" and Critical Historiography: William Lane Craig and Dale Allison in Dialogue. Heythrop Journal. 2011, roč. 52, čís. 3, s. 363. Dostupné online. DOI 10.1111/j.1468-2265.2010.00610.x. (anglicky)
- ↑ a b DUNN, James D.G. The Evidence for Jesus. [s.l.]: Westminster John Knox Press, 1985. Dostupné online. ISBN 9780664246983. S. 53. (anglicky)
- ↑ a b c Novakovic 2014, s. 153–154.
- ↑ a b c HURTADO, Larry W. Lord Jesus Christ: Devotion to Jesus in Earliest Christianity. [s.l.]: Eerdmans, 2005 [2003]. ISBN 9780802831675. S. 72–73. (anglicky)
- ↑ a b c d e f KOESTER, Helmut. Introduction to the New Testament, Vol. 2: History and Literature of Early Christianity. [s.l.]: Walter de Gruyter, 2000. S. 64–65. (anglicky)
- ↑ a b c VERMES, Geza. The Resurrection: History and Myth. New York: Doubleday, 2008b. ISBN 978-0-7394-9969-6. S. 141. (anglicky)
- ↑ a b c EHRMAN, Bart. How Jesus Became God. The Exaltation of a Jewish Preacher from Galilea. [s.l.]: Harperone, 2014. S. 98, 101. (anglicky)
- ↑ Hurtado 2005, s. 74, 84.
- ↑ a b c Ehrman 2014, s. 109–110.
- ↑ a b c Hurtado 2005, s. 186.
- ↑ a b c VERMES, Geza. The Resurrection. Londýn: Penguin, 2008a. Dostupné online. ISBN 9780141912639. S. 151–152. (anglicky)
- ↑ BOCKMUEHL, Markus. 7. Resurrection. In: Bockmuehl, Markus (ed.). The Cambridge Companion to Jesus. [s.l.]: Cambridge University Press, 2001. ISBN 9780521796781. S. 103. (anglicky) „Přesto je možná nejpřekvapivější, do jaké míry současná odborná literatura o ,historickém Ježíšiʻ úzkostlivě ignoruje a bagatelizuje otázku zmrtvýchvstání... Ale dokonce i hlavní účastníci ,historické Ježíšovyʻ bonanzy z konce dvacátého století se tématu zmrtvýchvstání vyhýbají – obvykle pod záminkou, že jde výhradně o záležitost ,víryʻ nebo ,teologieʻ, ke které žádný historik, který by si vážil sebe sama, nemůže nic říci. Právě toto vědecké mlčení však způsobuje, že mnoho nejnovějších studií o ,historickém Ježíšiʻ je metodologicky omezeno a není schopno přinést to, co slibují... V tomto ohledu se vlídné přehlížení řadí po bok dogmatického popírání a naivní důvěřivosti, které zaručují vyhýbání se historické pravdě.“
- ↑ LICONA, Michael R. The Resurrection of Jesus: A New Historiographical Approach. [s.l.]: Inter-Varsity Press, 2010. ISBN 9781789740196. S. 223–235. (anglicky)
- ↑ KLOPPENBORG, John. An Analysis of the Pre-Pauline Formula 1 Cor 15: 3b-5 In Light of Some Recent Literature. The Catholic Biblical Quarterly. 1978, roč. 40, čís. 3, s. 358. JSTOR 43715560. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Kloppenborg 1978, s. 351.
- ↑ EHRMAN, Bart. Did Jesus Exist?. New York: Harper Collins, 2012. S. 22, 27, 92, 93, 97, 111, 141, 144, 145, 155, 158, 171, 173, 260, 263; zejména strany 131, 132, 157, 164, 170, 251, 254. (anglicky)
- ↑ Kloppenborg 1978, s. 352.
- ↑ POWELL, Mark Allan. Introducing the New Testament: A Historical, Literary, and Theological Survey. [s.l.]: Baker Books, 2018. Dostupné online. ISBN 9781441207043. S. nestránkováno. (anglicky)
- ↑ Vermes 2008a, s. 141.
- ↑ 1Kor 15, 3–8 (Kral, ČEP)
- ↑ NEUFELD. The Earliest Christian Confessions. Grand Rapids: Eerdmans, 1964. S. 47. (anglicky)
- ↑ TAYLOR, Mark. 1 Corinthians: An Exegetical and Theological Exposition of Holy Scripture. [s.l.]: B&H Publishing, 2014. Dostupné online. ISBN 978-0805401288. S. 374. (anglicky)
- ↑ FUNK, Robert W. a Ježíšův seminář. The acts of Jesus: the search for the authentic deeds of Jesus. San Francisco: Harper, 1998. Dostupné online. Kapitola Empty Tomb, Appearances & Ascension, s. 449–495. (anglicky)
- ↑ Vermes 2008a, s. 121–122.
- ↑ GRASS, Hans. Ostergeschen und Osterberichte. 2. vyd. Göttingen: Vandenhoeck und Ruprecht, 1962. Dostupné online. S. 96. (němčina)
- ↑ BARNETT, Paul William. Finding the Historical Christ (Volume 3 of After Jesus). [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing, 2009. Dostupné online. ISBN 978-0802848901. S. 182. (anglicky)
- ↑ MACK, Burton L. Who Wrote the New Testament? The Making of the Christian Myth. [s.l.]: [s.n.], 1995. S. 86–87. (anglicky)
- ↑ Mack 1997, s. 88.
- ↑ 4. kniha Makabejská 6 [online]. bible.oremus.org [cit. 2024-02-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b 4. kniha Makabejská 6:28–29 [online]. bible.oremus.org [cit. 2024-02-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Iz 53 (Kral, ČEP)
- ↑ 1Kor 15, 3–41 (Kral, ČEP)
- ↑ Hurtado 2005, s. 131.
- ↑ Iz 53, 4–11 (Kral, ČEP)
- ↑ LEHTIPUU, Outi. Debates Over the Resurrection of the Dead: Constructing Early Christian Identity. [s.l.]: Oxford University Press, 2015. Dostupné online. ISBN 978-0198724810. S. 42. (anglicky)
- ↑ CHESTER, Andrew. Messiah and Exaltation: Jewish Messianic and Visionary Traditions and New Testament Christology. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2007. Dostupné online. ISBN 978-3161490910. S. 394. (anglicky)
- ↑ Řím 1, 3–4 (Kral, ČEP)
- ↑ 2Tm 2, 8 (Kral, ČEP)
- ↑ 1Kor 15, 3–7 (Kral, ČEP)
- ↑ a b c Mt 28, 16–20 (Kral, ČEP)
- ↑ Mk 16, 14–18 (Kral, ČEP)
- ↑ Lk 24, 44–49 (Kral, ČEP)
- ↑ Sk 1, 4–8 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 20, 19–23 (Kral, ČEP)
- ↑ CASTLEMAN, Robbie F. The Last Word: The Great Commission: Ecclesiology. Themelios. Roč. 32, čís. 3, s. 68. Dostupné online. (anglicky) Archivováno 3. 3. 2016 na Wayback Machine.
- ↑ Sk 1, 8 (Kral, ČEP)
- ↑ Lk 24, 46–47 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 20, 12–23 (Kral, ČEP)
- ↑ BORING, M. Eugene. Mark: A Commentary. [s.l.]: Presbyterian Publishing Corp, 2006. Dostupné online. ISBN 978-0-664-22107-2. S. 3, 14. (anglicky)
- ↑ Mk 16, 16 (Kral, ČEP)
- ↑ a b Sk 1, 3 (Kral, ČEP)
- ↑ Lk 24, 50–51 (Kral, ČEP)
- ↑ COTTER, Wendy. Greco-Roman Apotheosis Traditions and the Resurrection in Matthew. In: Thompson, William G. (ed.). The Gospel of Matthew in Current Study. [s.l.]: Eerdmans, 2001. Dostupné online. ISBN 978-0802846730. S. 127. (anglicky)
- ↑ Cotter 2001, s. 149–150.
- ↑ Lk 23, 55 (Kral, ČEP)
- ↑ Lk 24, 1–5 (Kral, ČEP)
- ↑ Lk 24, 37–47 (Kral, ČEP)
- ↑ a b BURKETT, Delbert. An introduction to the New Testament and the origins of Christianity. [s.l.]: Cambridge University Press, 2002. Dostupné online. ISBN 978-0521007207. S. 211. (anglicky)
- ↑ a b Lk 24, 37–39 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 20, 1–29 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 21, 1–19 (Kral, ČEP)
- ↑ a b Jan 20, 27 (Kral, ČEP)
- ↑ BROWN, R.E. The Virginal Conception and Bodily Resurrection of Jesus. [s.l.]: Paulist Press, 1973. Dostupné online. ISBN 9780809117680. S. 103. (anglicky)
- ↑ SCHÄFER, Peter. The History of the Jews in the Greco-Roman World. [s.l.]: Routledge, 2003. Dostupné online. ISBN 978-1134403165. S. 72–73. (anglicky)
- ↑ Schäfer 2003, s. 72.
- ↑ VAN VOORST, Robert E. Eternal Life. In: Freedman, David Noel; Myers, Allen C. (eds.). Eerdmans Dictionary of the Bible. [s.l.]: Eerdmans, 2000. Dostupné online. ISBN 978-9053565032. S. 430. (anglicky)
- ↑ MASON, Steve. Flavius Josephus on the Pharisees: A Composition-Critical Study. [s.l.]: BRILL, 2001. S. 169. (anglicky)
- ↑ Dan 12, 2 (Kral, ČEP)
- ↑ ENDSJØ, D. Greek Resurrection Beliefs and the Success of Christianity. [s.l.]: Springer, 2009. Dostupné online. ISBN 978-0230622562. S. 124–125. (anglicky)
- ↑ Lehtipuu 2015, s. 31–32.
- ↑ Endsjø 2009, s. 145.
- ↑ Lehtipuu 2015, s. 32.
- ↑ Endsjø 2009, s. 54–70.
- ↑ WRIGHT, N.T. The Resurrection of the Son of God. Minneapolis: Fortress Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0-8006-2679-2. S. 53. (anglicky)
- ↑ EDELSTEIN, Emma a Ludwig. Asclepius: Collection and Interpretation of the Testimonies. Svazek 1. [s.l.]: [s.n.] S. 51. (anglicky)
- ↑ MACCORMACK, Sabine G. Concise Encyclopedia of Greek and Roman Mythology. [s.l.]: [s.n.] S. 47. (anglicky)
- ↑ CONDOS, Theony. Star Myths of the Greeks and Romans. [s.l.]: [s.n.] S. 141. (anglicky)
- ↑ EHRMAN, Bart. Did Jesus Exist? [online]. Huffington Post, 2012-03-20, rev. 2018-08-22 [cit. 2024-02-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Wright 2003, s. 56, 76.
- ↑ Cotter 2001, s. 131.
- ↑ Cotter 2001, s. 131, 135–136.
- ↑ Wright 2003, s. 76.
- ↑ COLLINS, Adela Yarbro. Ancient Notions of Transferal and Apotheosis. In: Seim, Turid Karlsen; Økland, Jorunn (eds.). Metamorphoses: Resurrection, Body and Transformative Practices in Early Christianity. [s.l.]: Walter de Gruyter, 2009. Dostupné online. ISBN 978-3110202991. S. 46, 51. (anglicky)
- ↑ Dt 21, 22–23 (Kral, ČEP)
- ↑ Brown 1973, s. 147.
- ↑ DIJKHUIZEN, Petra. Buried Shamefully: Historical Reconstruction of Jesus' Burial and Tomb. In: Neotestamentica 45:1. [s.l.]: [s.n.], 2011. S. 119–120. (anglicky)
- ↑ a b DUNN, James D.G. Jesus Remembered: Christianity in the Making. Svazek 1. [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing, 2003b. S. 782. (anglicky)
- ↑ EVANS, Craig. Jewish Burial Traditions and the resurrection of jesus. [s.l.]: JSHJ 3.2, 2005. (anglicky)
- ↑ MAGNESS, Jodi. Ossuaries and the Burials of Jesus and James. Journal of Biblical Literature. 2005, roč. 124, čís. 1, s. 121–154. JSTOR 30040993. Dostupné online. ISSN 0021-9231. DOI 10.2307/30040993. (anglicky)
- ↑ Evans (2005), s. 195.
- ↑ ALLISON, Dale C. Jr. The Resurrection of Jesus: Apologetics, Polemics, History. New York: Bloomsbury ISBN 978-0-5676-9757-8. S. 104. (anglicky)
- ↑ Magness (2005), s. 144.
- ↑ a b Magness (2005), s. 141.
- ↑ HENGEL, Martin. Crucifixion in the Ancient World and the Folly of the Message of the Cross. [s.l.]: Fortress Press, 1977. Dostupné online. ISBN 978-0-8006-1268-9. (anglicky)
- ↑ ALLISON, Dale C. Jr. The Resurrection of Jesus: Apologetics, Polemics, History. New York: Bloomsbury, 2021. ISBN 978-0-5676-9757-8. S. 94. (anglicky)
- ↑ Allison (2021), s. 94, pozn. 4.
- ↑ Allison (2021), s. 94–95.
- ↑ Allison (2021), s. 95.
- ↑ CROSSAN, John Dominic. Jesus: A Revolutionary Biography. [s.l.]: [s.n.], 2009. S. 143. (anglicky)
- ↑ MCCANE, Byron. Roll Back the Stone: Death and Burial in the World of Jesus. [s.l.]: A&C Black, 2003. S. 89. (anglicky)
- ↑ a b CASEY, Maurice. Jesus of Nazareth: An Independent Historian's Account of His Life and Teaching. [s.l.]: A&C Black, 2010-12-30. Dostupné online. ISBN 978-0-567-64517-3. S. 451. (anglicky)
- ↑ Casey (2010).
- ↑ Ehrman 2014, s. 82–88.
- ↑ Ehrman 2014, s. 82.
- ↑ Ehrman 2014, s. 84.
- ↑ EHRMAN, Bart. From Jesus to Constantine: A History of Early Christianity, Lecture 4: "Oral and Written Traditions about Jesus". [s.l.]: The Teaching Company, 2003. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ehrman 2014, s. 85.
- ↑ Ehrman 2014, s. 86.
- ↑ Ehrman 2014, s. 87.
- ↑ ROBINSON, John A.T. The human face of God. Philadelphia: Westminster Press, 1973. Dostupné online. ISBN 978-0-664-20970-4. S. 131. (anglicky)
- ↑ Allison (2021), s. 112.
- ↑ Dunn (2003b), s. 781.
- ↑ Dunn (2003b), s. 781–783.
- ↑ EVANS, Craig. Jewish Burial Traditions and the resurrection of Jesus. [s.l.]: [s.n.], 2005. (anglicky)
- ↑ LOKE, Andrew Ter Ern. Investigating the Resurrection of Jesus Christ: A New Transdisciplinary Approach. [s.l.]: Routledge, 2020. Dostupné online. ISBN 978-0-367-47756-1. S. 141. (anglicky)
- ↑ COOK, J. Crucifixion and Burial. New Testament Studies. 2011, roč. 57, čís. 2, s. 193–213. Dostupné online. DOI 10.1017/S0028688510000214. (anglicky)
- ↑ Dunn2003b, s. 836.
- ↑ Ehrman (2014), s. 88.
- ↑ např. SCHUMACHER, Robin. Jesus’ twin brother and the truth about Easter [online]. christianpost.com, 2020-04-12 [cit. 2024-02-16]. Dostupné online. (anglicky) nebo Afraniovo evangelium
- ↑ STROUMSA, Gedaliahu A. G. Christ's Laughter: Docetic Origins Reconsidered. Journal of Early Christian Studies, Johns Hopkins University Press. 2004, roč. 12, čís. 3, s. 270. S2CID 170164256. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Stroumsa 2004, s. 267, 268.
- ↑ BULTMANN, Rudolf. The History of the Synoptic Tradition. Překlad John Marsh. Oxford: Basil Blackwell, 1963. Dostupné online. S. 287. (anglicky)
- ↑ ALLISON, Dale C. Jr. Resurrecting Jesus: The Earliest Christian Tradition and Its Interpreters. New York: T & T Clark International, 2005. Dostupné online. ISBN 9780567397454. S. 306. (anglicky)
- ↑ AUNE, David. Jesus, Gospel Tradition and Paul in the Context of Jewish and Greco-Roman Antiquity. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2013. Dostupné online. ISBN 9783161523151. S. 169. (anglicky)
- ↑ ENGELBRECHT, J. The Empty Tomb (Lk 24:1–12) in Historical Perspective. Svazek 23, č. 2. [s.l.]: Neotestamentica, 1989. S. 245. (anglicky)
- ↑ COOK, John Granger. Resurrection in Paganism and the Question of an Empty Tomb in 1 Corinthians 15. Journal for New Testament Studies. S. 56–58. (anglicky)
- ↑ WARE, James. The Resurrection of Jesus in the Pre-Pauline Formula of 1 Cor 15.3–5. Journal for New Testament Studies. S. 498. (anglicky)
- ↑ Dunn 2003b, s. 843.
- ↑ BAUCKHAM, Richard. Gospel Women, Studies of the Named Women in the Gospels. [s.l.]: [s.n.], 2002. S. 257–258. (anglicky)
- ↑ Allison 2005, s. 327–328.
- ↑ a b Wright 2003, s. 711.
- ↑ Wright (2012).
- ↑ Allison 2021, s. 3, 337, 353.
- ↑ Endsjø 2009, s. 58–60, 63, 83, 93.
- ↑ Lehtipuu 2015, s. 62–63.
- ↑ SMITH, Daniel A. Revisiting the Empty Tomb: The Early History of Easter. [s.l.]: Fortress Press, 2010. Dostupné online. ISBN 9780800697013. S. 2, 179–180. (anglicky)
- ↑ SMITH, Daniel A. The Post-Mortem Vindication of Jesus in the Sayings Gospel Q. Bloomsbury: [s.n.], 2007. Dostupné online. ISBN 9780567109873. (anglicky)
- ↑ a b Vermes 2008a, s. 142.
- ↑ a b Vermes 2008a, s. 148.
- ↑ Ehrman 2014, s. 98.
- ↑ a b Ehrman 2014, s. 90.
- ↑ a b WARE, James. Paul's Understanding of the Resurrection in 1 Corinthians 15: 36–54. Journal of Biblical Literature. 2014, roč. 133, čís. 4, s. 809–835. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c 1Kor 15, 44 (Kral, ČEP)
- ↑ a b Ehrman 2014, s. 94.
- ↑ Lehtipuu 2015, s. 42–43.
- ↑ Endsjø 2009, s. 141, 145.
- ↑ REICHELT, Karl Ludvig; HOLTH, Sverre. Meditation and Piety in the Far East. [s.l.]: [s.n.], 2004. ISBN 0-227-17235-3. S. 30. (anglicky)
- ↑ a b DUNN, James D.G. Jesus and the Spirit: A Study of the Religious and Charismatic Experience of Jesus and the First Christians as Reflected in the New Testament. [s.l.]: Eerdmans, 1997. S. 115. (anglicky)
- ↑ Dunn 1997, s. 116.
- ↑ MCCLORY, Robert. The Gospel According to Thomas Sheehan [online]. The Chicago Sun-Times, 1989-04-20, rev. 2013-03-31 [cit. 2024-02-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SHEEHAN, Thomas. The First Coming: How the Kingdom of God Became Christianity. [s.l.]: Random House, 1986. Dostupné online. S. 111. (978-0394511986)
- ↑ Sheehan 1986, s. 261.
- ↑ Dunn 1997, s. 116–117.
- ↑ Dunn 1997, s. 117.
- ↑ WRIGHT, N.T. The Resurrection of the Son of God. Minneapolis: Fortress Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0-8006-2679-2. S. 9–10. (anglicky)
- ↑ Wright 2003, s. 398.
- ↑ DUNN, James D.G. Beginning from Jerusalem: Christianity in the Making. [s.l.]: Eerdmans, 2009. S. 149. (anglicky)
- ↑ TANNER, Norman. Updated version of the Nicene Creed added at First Council of Constantinople in 381 AD. In: New Short History of the Catholic Church. [s.l.]: Burns & Oates, 2011. ISBN 978-0-86012-455-9. S. 33. (anglicky)
- ↑ MIETHE, Terry. Gary Habermas & Anthony G. N. Flew, Did Jesus Rise from the Dead? The Resurrection Debate. In: Terry Miethe (ed.). San Francisco: Harper and Row, 1987. S. xi. (anglicky) Citováno podle MARTIN, Michael Lou. The Empty Tomb: Jesus Beyond the Grave. Příprava vydání Price, Robert M.; Lowder, Jeffrey Jay (eds.). Amherst: Prometheus Books, 2005. Dostupné online. ISBN 1-59102-286-X. Kapitola The Resurrection as Initially Improbable, s. 44. (anglicky)
- ↑ JOHN, R. Rice. The Importance of Christ's Resurrection in the Christian Faith. In: Curtis Hutson. Great Preaching on the Resurrection. [s.l.]: [s.n.], 2000. ISBN 0-87398-319-X. S. 55–56. (anglicky)
- ↑ AKIN, James. Catechism of the Council of Trent: Article V [online]. Master Nazareth Catechism, 1996 [cit. 2024-02-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Catechism of the Catholic Church, §647 [online]. scborromeo.org [cit. 2024-02-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Catechism of the Catholic Church – IntraText [online]. Svatý stolec, rev. 2021-11-25 [cit. 2024-02-17]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-11-25. (anglicky)
- ↑ Wright 2003, s. 272; srov. 321.
- ↑ BLOMBERG, Craig L. The Historical Reliability of the Gospels. 2 (2007). vyd. Leicester, UK: Inter-Varsity Press, 1987. Dostupné online. ISBN 9780877849926. OCLC https://search.worldcat.org/cs/title/15415029 S. 253. (anglicky)
- ↑ LICONA, Michael R. The Resurrection of Jesus: A New Historiographical Approach. [s.l.]: Inter-Varsity Press ISBN 9781789740196. (anglicky)
- ↑ HABERMAS, Gary. On the Resurrection, Volume 1: Evidences. [s.l.]: B&H Publishing Group, 2024. Dostupné online. ISBN 978-1-0877-7861-7. (anglicky)
- ↑ DE CONICK, April D. What Is Early Christian and Jewish Mysticism?. In: De Conick, April D. (ed.). Paradise Now: Essays on Early Jewish and Christian Mysticism, SBL. [s.l.]: [s.n.], 2006. Dostupné online. ISBN 978-1589832572. S. 6. (anglicky)
- ↑ BERGERON, Joseph W.; HABERMAS, Gary R. The Resurrection of Jesus: A Clinical Review of Psychiatric Hypotheses for the Biblical Story of Easter. Irish Theological Quarterly. 2015, roč. 80, čís. 2, s. 158. S2CID 165159439. Dostupné online. DOI 10.1177/0021140014564555. (anglicky)
- ↑ Ehrman 2014, s. 107.
- ↑ FULLER, Reginald H. The Foundations of New Testament Christology. New York: Scribners, 1965. Dostupné online. S. 11. (anglicky)
- ↑ PAGELS, Elaine. De Gnostische Evangelien (The Gnostic Gospels). [s.l.]: Servire, 2005. S. 40.
- ↑ Hurtado 2005, s. 53–54, 64–65, 72–73.
- ↑ Hurtado 2005, s. 53–54, 64–65, 181, 184–185.
- ↑ Vermes 2008a, s. 138.
- ↑ Hurtado 2005, s. 185–188.
- ↑ Pagels 2005, s. 43–45.
- ↑ a b LÜDEMANN, Gerd; ÖZEN, Alf. De opstanding van Jezus. Een historische benadering (Was mit Jesus wirklich geschah. Die Auferstehung historisch betrachtet / The Resurrection of Christ: A Historical Inquiry). [s.l.]: The Have/Averbode, 1996. S. 116.
- ↑ EHRMAN, Bart D. The New Testament: A Historical Introduction to the Early Christian Writings. [s.l.]: Oxford University Press, 1997. Dostupné online. ISBN 978-0-19-508481-8. (anglicky)
- ↑ CASSELS, Walter Richard. The Gospel According to Peter: A Study. [s.l.]: Longmans, Green, 1894. Dostupné online. S. 11. (anglicky)
- ↑ a b BORG, Marcus; CROSSAN, John Dominic. The Last Week. [s.l.]: HarperCollins, 2006. Dostupné online. S. 185. (anglicky)
- ↑ Novakovic 2014, s. 135.
- ↑ Novakovic 2014, s. 135, pozn. 78.
- ↑ Hurtado 2005, s. 508, 591.
- ↑ Hurtado 2005, s. 179.
- ↑ Hurtado 2005, s. 181.
- ↑ Hurtado 2005, s. 181–182.
- ↑ Hurtado 2005, s. 64–65, 181, 184–185.
- ↑ Hurtado 2005, s. 73.
- ↑ LEMAN, Johan. Van totem tot verrezen Heer. Een historisch-antropologisch verhaal. [s.l.]: Pelckmans, 2015. S. 168–169.
- ↑ Hurtado 2005, s. 184.
- ↑ Hurtado 2005, s. 53.
- ↑ Hurtado 2005, pp. 53–54.
- ↑ Hurtado 2005, s. 72–73, 185.
- ↑ EHRMAN, Bart. How Jesus Became God. The Exaltation of a Jewish Preacher from Galilea. [s.l.]: Harperone, 2014. S. 99. (anglicky)
- ↑ a b Ehrman 2014, s. 101–102.
- ↑ GARY, Habermas. The Late Twentieth-Century Resurgence of Naturalistic Responses to Jesus' Resurrection. Trinity Journal (TRINJ 22NS). 2001, s. 179–196. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HABERMAS, Gary R. Explaining Away Jesus’ Resurrection: Hallucination [online]. equip.org, 2003-02-07, rev. 2005-08-26 [cit. 2024-02-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2003-02-07. (anglicky)
- ↑ CRAIG, William Lane. Visions of Jesus: A Critical Assessment of Gerd Lüdemann's Hallucination Hypothesis [online]. ritical Assessment of Gerd Lüdemann's Hallucination Hypothesis [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MORRISON, Michael. The Resurrection of Jesus: A History of Interpretation [online]. gci.org, rev. 2015-03-29 [cit. 2024-02-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-03-29. (anglicky)
- ↑ HABERMAS, Gary. Resurrection Research From 1975 to the Present: What Are Critical Scholars Saying?. Journal for the Study of the Historical Jesus. 2005, roč. 3, čís. 2, s. 135–153. Dostupné online. DOI 10.1177/1476869005058192. (anglicky) [nedostupný zdroj]
- ↑ WRIGHT, N.T. Christian Origins and the Resurrection of Jesus: The Resurrection of Jesus as a Historical Problem. Sewanee Theological Review. 1998. (anglicky)
- ↑ WRIGHT, N.T. Resurrection of the Son of God. [s.l.]: Spck Publishing, 2003. S. 690–691. (anglicky)
- ↑ ALLISON, Dale C. Resurrecting Jesus: the Earliest Christian Tradition and Its Interpreters. New York: T & T Clark, 2006. Dostupné online. S. 324–325. (anglicky)
- ↑ a b c Ehrman 2014, s. 125.
- ↑ Ehrman 2014, s. 120, 122.
- ↑ Řím 1, 4 (Kral, ČEP)
- ↑ Ehrman 2014, s. 122.
- ↑ LOKE, Andrew Ter Ern. The Origin of Divine Christology. Svazek 169. [s.l.]: Cambridge University Press, 2017. Dostupné online. ISBN 978-1-108-19142-5. (anglicky)
- ↑ a b Ehrman 2014.
- ↑ TALBERT, Charles H. The Development of Christology during the First Hundred Years: and Other Essays on Early Christian Christology. Supplements to Novum Testamentum 140. [s.l.]: Brill, 2011. S. 3–6. (anglicky)
- ↑ NETLAND, Harold. Encountering Religious Pluralism: The Challenge to Christian Faith & Mission. [s.l.]: InterVarsity Press, 2001. Dostupné online. S. 175. (anglicky)
- ↑ Loke 2017, s. 3.
- ↑ MACK, Burton L. Who Wrote the New Testament? The Making of the Christian Myth. [s.l.]: [s.n.], (1995) [1995]. (anglicky)
- ↑ EHRMAN, Bart D. Lost Christianities: The Battles for Scripture and the Faiths We Never Knew. [s.l.]: Oxford University Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0-19-972712-4. (anglicky)
- ↑ a b c EHRMAN, Bart. How Jesus became God, Course Guide. [s.l.]: [s.n.] (anglicky)
- ↑ Loke 2017, s. 3–4.
- ↑ Talbert 2011, s. 3.
- ↑ a b BROWN, R.E. Christ in the Gospels of the Liturgical Year. Příprava vydání Witherup, Ronald D. (ed.). [s.l.]: Paulist Press, 2008. Dostupné online. ISBN 9780814635315. S. nestránkováno. (anglicky)
- ↑ VERMEZ, Geza. The Resurrection. [s.l.]: [s.n.], 2008. S. 138–139. (anglicky)
- ↑ FREDRIKSEN, Paula. From Jesus to Christ: The Origins of the New Testament Images of Jesus. [s.l.]: Yale University Press, 2008. Dostupné online. ISBN 978-0300164107. S. nestránkováno. (anglicky)
- ↑ a b Loke 2017, s. 5.
- ↑ HARNACK, Adolf Von. History of Dogma. [s.l.]: [s.n.], 1889. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HINDSON, Edward E; MITCHELL, Daniel R. The Popular Encyclopedia of Church History: The People, Places, and Events That Shaped Christianity. [s.l.]: Harvest House Publishers, 2013. Dostupné online. ISBN 9780736948074. S. 23. (anglicky)
- ↑ Ebionites. In: Cross, EA; Livingston, FL (eds.). The Oxford Dictionary of the Christian Church. [s.l.]: Oxford University Press, 1989. (anglicky)
- ↑ Ebionites. In: Encyclopædia Britannica. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KOHLER, Kaufmann. Ebionites. In: Singer, Isidore; Alder, Cyrus (eds.). The Jewish Encyclopedia. [s.l.]: [s.n.], 1901–1906. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MACCOBY, Hyam. The Mythmaker: Paul and the Invention of Christianity. [s.l.]: HarperCollins, 1987. ISBN 0-06-250585-8. S. 172–183. (anglicky) zkrácená verze.
- ↑ DUNN, James D.G. Unity and Diversity in the New Testament. 3. vyd. [s.l.]: scm press, 2006. S. 282. (anglicky)
- ↑ Flp 2, 6–11 (Kral, ČEP)
- ↑ CAPES, Nelson Raymond. Philippians 2:6–11: Pre-Existence or Second Adam Christology? A Comparison of the Exegeses of Three Modern Scholars with that of St. John Chrysostom [online]. School of Divinity Master’s Theses and Projects. 6, 2012-01-05 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Hurtado 2005, s. 185.
- ↑ Hurtado 2005, p. 187.
- ↑ Hurtado 2005, s. 187, č. 55.
- ↑ DUNN, James D.G. Jesus and the Spirit: A Study of the Religious and Charismatic Experience of Jesus and the First Christians as Reflected in the New Testament. [s.l.]: Eerdmans, 1997. S. 131. (anglicky)
- ↑ Vermes 2008a, s. 149.
- ↑ Vermes 2008a, s. 152.
- ↑ a b Lüdemann & Özen 1996, s. 180–181.
- ↑ Ehrman 2014, s. 100.
- ↑ a b c d PAGELS, Elaine. De Gnostische Evangelien (The Gnostic Gospels). [s.l.]: Servire, 2005. S. 45.
- ↑ Pagels 2005, s. 45–46.
- ↑ a b Lüdemann & Özen 1996, s. 116–117.
- ↑ BOCKMUEHL, Markus N. A. The Remembered Peter: In Ancient Reception and Modern Debate. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2010. S. 52. (anglicky)
- ↑ Lüdemann & Özen 1996, s. 112–113.
- ↑ Jesus Christ. In: Encyclopædia Britannica. [s.l.]: Encyclopædia Britannica Online. 10 January 2007, 2007. (anglicky)
- ↑ Pagels 2005, s. 43.
- ↑ Pagels 2005, s. 47–48.
- ↑ DONALDSON, Terence L. Paul and the Gentiles: Remapping the Apostle's Convictional World. [s.l.]: Fortress Press, 1997. Dostupné online. S. 259. (anglicky)
- ↑ DUNN, James D.G. Beginning from Jerusalem: Christianity in the Making. [s.l.]: Eerdmans, 2009. S. 352. (anglicky)
- ↑ HULTGREN, Arland J. Paul's Christology and his Mission to the Gentiels. In: Burke, Trevor J.; Rosner, Brian S. (eds.). Paul as Missionary: Identity, Activity, Theology, and Practice. [s.l.]: Bloomsbury Publishing, 2011. S. 118. (anglicky)
- ↑ NEWBIGIN, Lesslie. The Gospel in a Pluralist Society. [s.l.]: Eerdmans, 1989. Dostupné online. ISBN 2825409715. S. 5. (anglicky)
- ↑ MARTHALER, Berard L. The creed: the apostolic faith in contemporary theology. [s.l.]: [s.n.], 2007. ISBN 0-89622-537-2. S. 361. (anglicky)
- ↑ Vermes 2008b, s. xv.
- ↑ 1Kor 15, 13–14 (Kral, ČEP); 1Kor 15, 17 (Kral, ČEP) a 1Kor 15, 20–22 (Kral, ČEP)
- ↑ BRISCOE, D. Stuatt; OGILVIE, Lloyd J. [s.l.]: Thomas Nelson, 2003. (anglicky)
- ↑ STUBS, David L. The shape of soteriology and the pistis Christou debate. Scottish Journal of Theology. 2008, roč. 61, čís. 2, s. 142–143. S2CID 170575588. DOI 10.1017/S003693060800392X. (anglicky)
- ↑ CHARRY, Ellen T. By the Renewing of Your Minds: The Pastoral Function of Christian Doctrine. [s.l.]: Oxford University Press, 1999. S. 35. (anglicky)
- ↑ EHRMAN, Bart. Peter, Paul, and Mary Magdalene: The Followers of Jesus in History and Legend. [s.l.]: Oxford University Press, US, 2006. Dostupné online. ISBN 0-19-530013-0. (anglicky)
- ↑ 2Kor 5, 14 (Kral, ČEP)
- ↑ Ignác se o něm zmiňuje mnohokrát, ale dvě rozsáhlejší diskuse se nacházejí v Listu Tralliánům a v Listu Smyrňanům.
- ↑ WEAVER, J. Denny. The Nonviolent Atonement. [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing, 2001. S. 2. (anglicky)
- ↑ BEILBY, James K.; EDDY, Paul R. The Nature of the Atonement: Four Views. [s.l.]: InterVarsity Press, 2009. S. 11–20. (anglicky)
- ↑ entry "Atonement". In: Cross, F. L. (ed.). The Oxford dictionary of the Christian Church. New York: Oxford University Press, 2005. S. 124. (anglicky)
- ↑ OXENHAM, Henry. The Catholic Doctrine of the Atonement. [s.l.]: Longman, Green, Longman, Roberts, and Green, 1865. Dostupné online. S. 114. (anglicky)
- ↑ a b PUGH, Ben. Atonement Theories: A Way through the Maze. [s.l.]: James Clarke & Co, 2015. S. 5. (anglicky)
- ↑ Oxenham 1865, s. xliv, 114.
- ↑ a b c Pugh 2015, s. 4.
- ↑ Pugh 2015, s. 5–6.
- ↑ Pugh 2015, s. 6.
- ↑ QUENOT, Michel. The resurrection and the icon. [s.l.]: [s.n.], 1998. ISBN 0-88141-149-3. S. 72. (anglicky)
- ↑ RIST, John M. Augustine: ancient thought baptized. [s.l.]: [s.n.], 1996. ISBN 0-521-58952-5. S. 110. (anglicky)
- ↑ HARMLESS, William. Augustine and the Catechumenate. [s.l.]: [s.n.], 1995. Dostupné online. ISBN 0-8146-6132-7. S. 131. (anglicky)
- ↑ AUGUSTIN, z Hippa. Augustine De doctrina Christiana by Saint Augustine. [s.l.]: R. P. H. Green, 1996. ISBN 0-19-826334-1. S. 115.
- ↑ AUGUSTIN, z Hippa. The Trinity. [s.l.]: Edmund Hill, John E. Rotelle, 1991. ISBN 0-911782-96-6. S. 157. (anglicky)
- ↑ HELLEMO, Geir. Adventus Domini: eschatological thought in 4th-century apses and catecheses. [s.l.]: [s.n.], 1997. ISBN 90-04-08836-9. S. 231. (anglicky)
- ↑ LOSSKY, Vladimir. The Meaning of Icons. [s.l.]: [s.n.], 1982. ISBN 978-0-913836-99-6. S. 189. (anglicky)
- ↑ a b LORENZEN, Thorwald. Resurrection, Discipleship, Justice: Affirming the Resurrection of Jesus Christ Today. Macon, Georgia: Smyth & Helwys, 2003. S. 3–4. (anglicky)
- ↑ WRIGHT, N. T. The Surprise of Resurrection. [s.l.]: [s.n.] ; EVANS, Craig A.; WRIGHT, N. T. Jesus, the Final Days: What Really Happened. Příprava vydání Troy A. Miller (ed.). [s.l.]: [s.n.], 2009. Dostupné online. S. 75. (anglicky)
- ↑ WARNOCK, Adrian. Raised With Christ [online]. Crossway, 2010 [cit. 2024-02-20]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2009-11-12. (anglicky)
- ↑ WHITE, Susan J. Foundations of Christian Worship. [s.l.]: [s.n.], 2006. Dostupné online. ISBN 0-664-22924-7. S. 55. (anglicky)
- ↑ DUNN, James D.G. Christology in the Making: A New Testament Inquiry into the Origins of the Doctrine of the Incarnation. [s.l.]: Hymns Ancient and Modern Ltd, 2003. S. 268. (anglicky)
- ↑ MILLS, Watson E.; BULLARD, Roger Aubrey. Mercer Dictionary of the Bible. [s.l.]: [s.n.], 1998. ISBN 0-86554-373-9. S. 224. (anglicky)
- ↑ 1Kor 5, 7 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 1, 29 (Kral, ČEP), Zj 5, 6 (Kral, ČEP), 1Petr 1, 19 (Kral, ČEP), 1Petr 1, 2 (Kral, ČEP), a související poznámky v Passion Week table. In: Barker, Kenneth (ed.). Zondervan NIV Study Bible. Grand Rapids: Zondervan, 2002. ISBN 0-310-92955-5. S. 1520. (anglicky)
- ↑ LARKIN, Clarence. Dispensational Truth, Or God's Plan and Purpose in the Ages. [s.l.]: (Scanned copy of 1918 book ed.). Cosimo, Inc., 2010. Dostupné online. ISBN 978-1-61640-266-2. S. 159. (anglicky)
- ↑ JENSEN, Robin Margaret. Understanding early Christian art. [s.l.]: [s.n.], 2000. ISBN 0-415-20454-2. S. 149. (anglicky)
- ↑ Cross and Crucifix in the Christian Assembly – Part I (The Early Christian Period: Crux Invicta, Crux Gemmata) [online]. georgetown.edu, 2007-10-30, rev. 2010-06-24 [cit. 2024-02-20]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-06-24. (anglicky)
- ↑ HARRIES, Richard. The passion in art. [s.l.]: [s.n.], 2004. ISBN 0-7546-5011-1. S. 8. (anglicky)
- ↑ AMBROŽ, Svatý. On the Belief in the Resurrection, 102 [online]. ccel.org [cit. 2024-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b SHERRY, Patrick. Images of redemption: art, literature and salvation. [s.l.]: [s.n.], 2005. ISBN 0-567-08891-X. S. 73. (anglicky)
- ↑ SAFRAN, Linda. Heaven on Earth: art and the Church in Byzantium. [s.l.]: [s.n.], 1998. ISBN 0-271-01670-1. S. 133. (anglicky)
- ↑ FAHLBUSCH, Erwin; LOCHMAN, Jan Milic; BROMILEY, Geoffrey William; MBITI, John. The encyclopedia of Christianity. Svazek 5. [s.l.]: [s.n.], 2008. ISBN 0-8028-2417-X. S. 490. (anglicky)
- ↑ BROWN, Charles S. Bible "Mysteries" Explained. [s.l.]: [s.n.], 2007. ISBN 0-9582813-0-0. S. 193. (anglicky)
- ↑ RINALDI, Peter. The man in the Shroud. [s.l.]: [s.n.], 1972. ISBN 0-86007-010-7. S. 45. (anglicky)
- ↑ CASSANELLI, Antonio. The Holy Shroud: a comparison between the Gospel narrative of the five stages of the Passion. [s.l.]: [s.n.], 2001. ISBN 0-85244-351-X. S. 13. (anglicky)
- ↑ Lorenzen 2003, s. 13.
- ↑ COOK, Michael J. Jewish Perspectives on Jesus. In: Delbert Burkett (ed.). The Blackwell Companion to Jesus. [s.l.]: Blackwell Publishing Ltd., 2011. ISBN 978-1-4051-9362-7. S. 221–223. (anglicky)
- ↑ HABERMAS, Gary R. The Historical Jesus: Ancient Evidence for the Life of Christ. [s.l.]: Thomas Nelson, Inc., 2008. ISBN 0-89900-732-5. S. 205. (anglicky)
- ↑ DAN, Joseph. Toledot Yeshu. In: Michael Berenbaum a Fred Skolnik. Encyclopaedia Judaica. 20. 2. vyd. [s.l.]: [s.n.], 2006. S. 28–29. (anglicky)
- ↑ VAN VOORST, Robert E. Jesus Outside the New Testament: An Introduction to the Ancient Evidence. [s.l.]: WmB Eerdmans Publishing, 2000. Dostupné online. ISBN 0-8028-4368-9. S. 128. (anglicky)
- ↑ COOK, Michael J. Jewish Perspectives on Jesus Chapter 14. In: Delbert Burkett (ed.). The Blackwell Companion to Jesus. [s.l.]: [s.n.], 2011. ISBN 978-1-4443-2794-6. (anglicky)
- ↑ RUDOLPH, Kurt. Gnosis: The Nature & History of Gnosticism. [s.l.]: T & T Clark Ltd, 1970 (druhé a rozšířené vydání, 1980; 1998). ISBN 0-567-08640-2. S. 190. (anglicky)
- ↑ Korán, súra 4:158
- ↑ Korán, súra 4:157
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 3:50 [online]. Holy Qur'an - Arabic text and English translation, 1954, rev. 2022-03-26 [cit. 2024-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 4:158 [online]. Dostupné online.
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 4:159 [online]. Dostupné online.
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 4:160 [online]. Dostupné online.
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 61:15 [online]. Dostupné online.
- ↑ Dt 21, 23 (Kral, ČEP)
- ↑ Jan 10, 16 (Kral, ČEP)
- ↑ ALI, Sher. Alislam, 23:51 [online]. 1951. Dostupné online.
Literatura
- Tištěné zdroje
{{Refbegin}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - AUNE, David. Jesus, Gospel Tradition and Paul in the Context of Jewish and Greco-Roman Antiquity. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2013. Dostupné online. ISBN 9783161523151. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BAUCKHAM, Richard. The Gospel of John and Christian Theology. Redakce Bauckham Richard. [s.l.]: Eerdmans, 2008. ISBN 9780802827173. Kapitola The Fourth Gospel as the Testimony of the Beloved Disciple. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BORG, Marcus; CROSSAN, John Dominic. The Last Week. [s.l.]: HarperCollins, 2006. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - EVANS, Craig A. Luke. [s.l.]: Baker Books, 2011. Dostupné online. ISBN 9781441236524. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HARRINGTON, Daniel J. What Are they Saying About Mark?. [s.l.]: Paulist Press, 2004. Dostupné online. ISBN 9780809142637. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - OSIEK, Carolyn. Feminist Companion to Matthew. Redakce Levine Amy-Jill. [s.l.]: Bloomsbury, 2001. ISBN 9780567284143. Kapitola The Women at the Tomb: What Are They Doing There?. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ALLISON, Dale C. Jr. Resurrecting Jesus: The Earliest Christian Tradition and Its Interpreters. New York: T & T Clark International, 2005. Dostupné online. ISBN 9780567397454. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ALLISON, Dale C. Jr. The Resurrection of Jesus: Apologetics, Polemics, History. New York: Bloomsbury, 2021. ISBN 978-0-5676-9757-8. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BARTON, John; MUDDIMAN, John. The Pauline Epistles. [s.l.]: Oxford University Press, 2010. Dostupné online. ISBN 978-0191034664. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - Beck, W. David; Licona, Michael R. (2020). Raised on the Third Day: Defending the Historicity of the Resurrection of Jesus. Lexham Press. ISBN 9781683594321.
- BEILBY, James K.; EDDY, Paul R. The Nature of the Atonement: Four Views. [s.l.]: InterVarsity Press, 2009. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BERGERON, Joseph W.; HABERMAS, Gary R. The Resurrection of Jesus: A Clinical Review of Psychiatric Hypotheses for the Biblical Story of Easter. Irish Theological Quarterly. 2015, s. 157–172. Dostupné online. DOI 10.1177/0021140014564555. S2CID 165159439. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BERGERON, Joseph W. The Crucifixion of Jesus: Review of Hypothesized Mechanisms of Death and Implications of Shock and Trauma-Induced Coagulopathy. Journal of Forensic and Legal Medicine. 2012, s. 113–116. DOI 10.1016/j.jflm.2011.06.001. PMID 22390994. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BLOMBERG, Craig L. The Historical Reliability of the Gospels. Leicester, UK: Inter-Varsity Press, 1987. ISBN 9780877849926. OCLC 15415029 Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“., 2nd ed. 2007 - BOCKMUEHL, Markus N. A. The Remembered Peter: In Ancient Reception and Modern Debate. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2010. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BORING, M. Eugene. Mark: A Commentary. [s.l.]: Presbyterian Publishing Corp, 2006. Dostupné online. ISBN 978-0-664-22107-2. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BRISCOE, D. Stuatt; OGILVIE, Lloyd J. The Preacher's Commentary: Romans Vol. 29. [s.l.]: Thomas Nelson, 2003. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BROWN, R.E. Christ in the Gospels of the Liturgical Year. Redakce Witherup Ronald D.. [s.l.]: Paulist Press, 2008. Dostupné online. ISBN 9780814635315. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BROWN, R.E. The Virginal Conception and Bodily Resurrection of Jesus. [s.l.]: Paulist Press, 1973. Dostupné online. ISBN 9780809117680. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BULTMANN, Rudolf. The History of the Synoptic Tradition. Překlad John Marsh. Oxford: Basil Blackwell, 1963. Dostupné online. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BURKETT, Delbert. An introduction to the New Testament and the origins of Christianity. [s.l.]: Cambridge University Press, 2002. Dostupné online. ISBN 978-0521007207. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - BYNUM, Caroline Walerk. The Resurrection of the Body in Western Christianity, 200–1336. New York: Columbia University Press, 1996. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CASEY, Maurice. Jesus of Nazareth: An Independent Historian's Account of His Life and Teaching. [s.l.]: A&C Black, 2010-12-30. Dostupné online. ISBN 978-0-567-64517-3. (anglicky) Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CHARLESWORTH, James H. The Historical Jesus: An Essential Guide. [s.l.]: Abingdon Press, 2008. Dostupné online. ISBN 978-1426724756. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CHARRY, Ellen T. By the Renewing of Your Minds: The Pastoral Function of Christian Doctrine. [s.l.]: Oxford University Press, 1999. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CHESTER, Andrew. Messiah and Exaltation: Jewish Messianic and Visionary Traditions and New Testament Christology. [s.l.]: Mohr Siebeck, 2007. Dostupné online. ISBN 978-3161490910. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - COLLINS, Adela Yarbro. Metamorphoses: Resurrection, Body and Transformative Practices in Early Christianity. Redakce Seim Turid Karlsen. [s.l.]: Walter de Gruyter, 2009. ISBN 978-3110202991. Kapitola Ancient Notions of Transferal and Apotheosis. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - COOK, John Granger. Resurrection in Paganism and the Question of an Empty Tomb in 1 Corinthians 15. New Testament Studies. 2017, s. 56–75. DOI 10.1017/S002868851600028X. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - GRANGER COOK, John. Brill Encyclopedia of Early Christianity Online. Resurrection of Jesus Christ. Redakce Hunter David G.. Leiden and Boston: Brill Publishers, 2018. Dostupné online. DOI 10.1163/2589-7993_EECO_SIM_00002960. Je zde použita šablona
{{Cite encyclopedia}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - COTTER, Wendy. The Gospel of Matthew in Current Study. Redakce Thompson William G.. [s.l.]: Eerdmans, 2001. ISBN 978-0802846730. Kapitola Greco-Roman Apotheosis Traditions and the Resurrection in Matthew. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CRAIG, William Lane. Did Jesus Rise From the Dead. [s.l.]: Impact 360 Institute, 2014. ISBN 9780991597710. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - CROSSAN, John Dominic. Jesus: A Revolutionary Biography. [s.l.]: [s.n.], 2009. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - The Resurrection: An Interdisciplinary Symposium on the Resurrection of Jesus. Redakce Davis Stephen T.. [s.l.]: OUP, 1997. ISBN 9780191518379. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DE CONICK, April D. Paradise Now: Essays on Early Jewish and Christian Mysticism. Redakce De Conick April D.. [s.l.]: SBL, 2006. ISBN 978-1589832572. Kapitola What Is Early Christian and Jewish Mysticism?. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DONALDSON, Terence L. Paul and the Gentiles: Remapping the Apostle's Convictional World. [s.l.]: Fortress Press, 1997. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. The Evidence for Jesus. [s.l.]: Westminster John Knox Press, 1985. Dostupné online. ISBN 9780664246983. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. Jesus and the Spirit: A Study of the Religious and Charismatic Experience of Jesus and the First Christians as Reflected in the New Testament. [s.l.]: Eerdmans, 1997. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. Christology in the Making: A New Testament Inquiry into the Origins of the Doctrine of the Incarnation. [s.l.]: Hymns Ancient and Modern Ltd, 2003. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. Jesus Remembered: Christianity in the Making, Volume 1. [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing, 2003b. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. Unity and Diversity in the New Testament. 3rd. vyd. [s.l.]: scm press, 2006. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DUNN, James D.G. Beginning from Jerusalem: Christianity in the Making. [s.l.]: Eerdmans, 2009. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - DIJKHUIZEN, Petra. Buried Shamefully: Historical Reconstruction of Jesus' Burial and Tomb. Neotestamentica 45:1 (2011) 115-129. 2011. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - EHRMAN, Bart D. Lost Christianities: The Battles for Scripture and the Faiths We Never Knew. [s.l.]: Oxford University Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0-19-972712-4. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - EHRMAN, Bart. How Jesus Became God. The Exaltation of a Jewish Preacher from Galilea. [s.l.]: Harperone, 2014. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ENDSJØ, D. Greek Resurrection Beliefs and the Success of Christianity. [s.l.]: Springer, 2009. Dostupné online. ISBN 978-0230622562. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - EVANS, Craig. Jewish Burial Traditions and the resurrection of jesus. JSHJ 3.2 (2005). 2005. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - FINLAN, Stephen. The Background and Content of Paul's Cultic Atonement Metaphors. [s.l.]: Society of Biblical Literature, 2004. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - FINNEY, Mark. Resurrection, Hell and the Afterlife: Body and Soul in Antiquity, Judaism and Early Christianity. [s.l.]: Routledge, 2016. Dostupné online. ISBN 978-1317236375. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - FREDRIKSEN, Paula. From Jesus to Christ: The Origins of the New Testament Images of Jesus. [s.l.]: Yale University Press, 2008. Dostupné online. ISBN 978-0300164107. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - FULLER, Reginald Horace. Formation of the Resurrection Narratives. [s.l.]: Fortress Press, 1971. ISBN 978-0800613785. S. 2. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - GARRETT, James Leo. Systematic Theology, Volume 2, Second Edition: Biblical, Historical, and Evangelical, Volume 2. [s.l.]: Wipf and Stock Publishers, 2014. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - GOODACRE, Mark. How Empty Was the Tomb?. Redakce Lawrence Louise. Journal for the Study of the New Testament. SAGE Publications, September 2021, s. 134–148. ISSN 1745-5294. DOI 10.1177/0142064X211023714. S2CID 236233486. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HABERMAS, Gary. Resurrection Research From 1975 to the Present: What are Critical Scholars Saying?. Journal for the Study of the Historical Jesus. 2005, s. 135–153. Dostupné online. DOI 10.1177/1476869005058192. S2CID 162213884. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HABERMAS, Gary. On the Resurrection, Volume 1: Evidences. [s.l.]: B&H Publishing Group, 2024. Dostupné online. ISBN 978-1-0877-7861-7. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - AF HÄLLSTRÖM, Gunnar. Carnis Resurrection: The Interpretation of a Credal Formula. [s.l.]: Societas Scientiarum Fennica= Helsinki, 1988. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HARRINGTON, Daniel J. The Gospel of Matthew. [s.l.]: Liturgical Press, 1991. ISBN 9780814658031. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HENGEL, Martin. Crucifixion in the Ancient World and the Folly of the Message of the Cross. [s.l.]: Fortress Press, 1977. Dostupné online. ISBN 978-0-8006-1268-9. (anglicky) Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HULTGREN, Arland J. Paul as Missionary: Identity, Activity, Theology, and Practice. Redakce Burke Trevor J.. [s.l.]: Bloomsbury Publishing, 2011. Kapitola Paul's Christology and his Mission to the Gentiels. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HUMPHREYS, Colin J.; WADDINGTON, W. G. The Jewish Calendar, a Lunar Eclipse and the Date of Christ's Crucifixion. Tyndale Bulletin. 1992, s. 331–351. DOI 10.53751/001c.30487. S2CID 189519018. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - HURTADO, Larry W. Lord Jesus Christ: Devotion to Jesus in Earliest Christianity. [s.l.]: Eerdmans, 2005. ISBN 9780802831675. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - KARKKAINEN, Veli-Matti. Hope and Community: A Constructive Christian Theology for the Pluralistic World, vol. 5. [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing Company, 2017. Dostupné online. ISBN 978-1-4674-4874-1. S. 84. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - KOESTER, Helmut. Introduction to the New Testament, Vol. 2: History and Literature of Early Christianity. [s.l.]: Walter de Gruyter, 2000. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - KLOPPENBORG, John. An Analysis of the Pre-Pauline Formula 1 Cor 15: 3b-5 In Light of Some Recent Literature. The Catholic Biblical Quarterly. 1978, s. 351–67. Dostupné online. JSTOR 43715560. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - KUBITZA, Heinz-Werner. The Jesus Delusion: How the Christians created their God: The demystification of a world religion through scientific research. [s.l.]: Tectum Wissenschaftsverlag, 2016. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LEHTIPUU, Outi. Debates Over the Resurrection of the Dead: Constructing Early Christian Identity. [s.l.]: Oxford University Press, 2015. Dostupné online. ISBN 978-0198724810. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LEMAN, Johan. Van totem tot verrezen Heer. Een historisch-antropologisch verhaal. [s.l.]: Pelckmans, 2015. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LICONA, Michael R. The Resurrection of Jesus: A New Historiographical Approach. [s.l.]: Inter-Varsity Press, 2010. ISBN 9781789740196. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LOKE, Andrew Ter Ern. The Origin of Divine Christology. [s.l.]: Cambridge University Press, 2017. Dostupné online. ISBN 978-1-108-19142-5. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LOKE, Andrew Ter Ern. Investigating the Resurrection of Jesus Christ: A New Transdisciplinary Approach. [s.l.]: Routledge, 2020. Dostupné online. ISBN 978-0-367-47756-1. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LORENZEN, Thorwald. Resurrection, Discipleship, Justice: Affirming the Resurrection of Jesus Christ Today. Macon, Georgia: Smyth & Helwys, 2003. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - LÜDEMANN, Gerd; ÖZEN, Alf. De opstanding van Jezus. Een historische benadering (Was mit Jesus wirklich geschah. Die Auferstehung historisch betrachtet / The Resurrection of Christ: A Historical Inquiry). [s.l.]: The Have/Averbode, 1996. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MACK, Burton L. Who Wrote the New Testament? The Making of the Christian Myth. [s.l.]: [s.n.], 1995. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MACK, Burton L. Wie schreven het Nieuwe Testament werkelijk? Feiten, mythen en motieven. (Who Wrote the New Testament? The Making of the Christian Myth). [s.l.]: Uitgeverij Ankh-Hermes bv, 1997. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MAGNESS, Jodi. Ossuaries and the Burials of Jesus and James. Journal of Biblical Literature. 2005, s. 121–154. Dostupné online. ISSN 0021-9231. DOI 10.2307/30040993. JSTOR 30040993. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MASON, Steve. Flavius Josephus on the Pharisees: A Composition-Critical Study. [s.l.]: BRILL, 2001. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MCCANE, Byron. Roll Back the Stone: Death and Burial in the World of Jesus. [s.l.]: A&C Black, 2003. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - MCGRATH, Alister E. Christian Theology: An Introduction. [s.l.]: John Wiley & Sons, 2011. Dostupné online. ISBN 978-1444397703. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - NETLAND, Harold. Encountering Religious Pluralism: The Challenge to Christian Faith & Mission. [s.l.]: InterVarsity Press, 2001. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - NEWBIGIN, Lesslie. The Gospel in a Pluralist Society. [s.l.]: Eerdmans, 1989. Dostupné online. ISBN 2825409715. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - NEUFELD. The Earliest Christian Confessions. Grand Rapids: Eerdmans, 1964. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - NOVAKOVIC, Lidija. Raised from the Dead According to Scripture: The Role of the Old Testament in the Early Christian Interpretations of Jesus' Resurrection. [s.l.]: A&C Black, 2014. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - OXENHAM, Henry. The Catholic Doctrine of the Atonement. [s.l.]: Longman, Green, Longman, Roberts, and Green, 1865. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PAGELS, Elaine. De Gnostische Evangelien (The Gnostic Gospels). [s.l.]: Servire, 2005. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PARK, Eung Chun. Either Jew Or Gentile: Paul's Unfolding Theology of Inclusivity. illustrated. vyd. [s.l.]: Westminster John Knox Press, 2003. ISBN 9780664224530. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PARKER, D.C. The Living Text of the Gospels. [s.l.]: Cambridge University Press, 1997. Dostupné online. ISBN 978-0521599511. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PATE, C. Marvin. Apostle of the Last Days: The Life, Letters and Theology of Paul. [s.l.]: Kregel Academic, 2013. Dostupné online. ISBN 978-0825438929. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - POWELL, Mark Allan. Introducing the New Testament: A Historical, Literary, and Theological Survey. [s.l.]: Baker Books, 2018. Dostupné online. ISBN 9781441207043. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PERKINS, Pheme. The Routledge Encyclopedia of the Historical Jesus. Redakce Evans Craig A.. [s.l.]: Routledge, 2014. ISBN 978-1317722243. Kapitola Resurrection of Jesus. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PLEVNIK, Joseph. What are They Saying about Paul and the End Time?. [s.l.]: Paulist Press, 2009. Dostupné online. ISBN 978-0809145782. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - PUGH, Ben. Atonement Theories: A Way through the Maze. [s.l.]: James Clarke & Co, 2015. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - QUAST, Kevin. Reading the Gospel of John: An Introduction. [s.l.]: Paulist Press, 1991. Dostupné online. ISBN 978-0809132973. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ROHDE, Erwin. Psyche: The Cult of Souls and Belief in Immortality among the Greeks. New York: Harper & Row, 1925. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - REES, W. Dewi. The Hallucinations Of Widowhood. The British Medical Journal. 1971, s. 37–41. DOI 10.1136/bmj.4.5778.37. PMID 5096884. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ROBINSON, John A.T. The human face of God. Philadelphia: Westminster Press, 1973. Dostupné online. ISBN 978-0-664-20970-4. S. 131. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SANDERS, E.P. The Historical Figure of Jesus. [s.l.]: Penguin UK, 1993. Dostupné online. ISBN 978-0191034664. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SCHÄFER, Peter. The History of the Jews in the Greco-Roman World. [s.l.]: Routledge, 2003. Dostupné online. ISBN 978-1134403165. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SEESENGOOD, Robert; KOOSED, Jennifer L. Jesse's Lineage: The Legendary Lives of David, Jesus, and Jesse James. [s.l.]: Bloomsbury, 2013. Dostupné online. ISBN 9780567515261. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SHEEHAN, Thomas. The First Coming: How the Kingdom of God Became Christianity. [s.l.]: Random House, 1986. Dostupné online. ISBN 978-0394511986. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SINISCALCHI, Glenn B. 'Resurrecting Jesus' and Critical Historiography: William Lane Craig and Dale Allison in Dialogue. Heythrop Journal. 2011, s. 362–373. DOI 10.1111/j.1468-2265.2010.00610.x. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SMITH, Daniel A. The Post-Mortem Vindication of Jesus in the Sayings Gospel Q. [s.l.]: Bloomsbury, 2007. ISBN 9780567109873. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SMITH, Daniel A. Revisiting the Empty Tomb: The Early History of Easter. [s.l.]: Fortress Press, 2010. Dostupné online. ISBN 9780800697013. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - STUBS, David L. The shape of soteriology and the pistis Christou debate. Scottish Journal of Theology. 2008, s. 137–157. DOI 10.1017/S003693060800392X. S2CID 170575588. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - STROUMSA, Gedaliahu A. G. Christ's Laughter: Docetic Origins Reconsidered. Journal of Early Christian Studies. Johns Hopkins University Press, 2004, s. 267–288. Dostupné online. DOI 10.1353/earl.2004.0049. S2CID 170164256. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - SWINBURNE, Richard. The Resurrection of God Incarnate. [s.l.]: Clarendon Press, 2003. Dostupné online. ISBN 978-0199257454. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - TABOR, James. Paul and Jesus: How the Apostle Transformed Christianity. [s.l.]: Simon and Schuster, 2013. Dostupné online. ISBN 978-1439123324. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - TALBERT, Charles H. The Development of Christology during the First Hundred Years: and Other Essays on Early Christian Christology. Supplements to Novum Testamentum 140.. [s.l.]: Brill, 2011. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - TAYLOR, Mark. 1 Corinthians: An Exegetical and Theological Exposition of Holy Scripture. [s.l.]: B&H Publishing, 2014. Dostupné online. ISBN 978-0805401288. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - TELFORD, W.R. The Theology of the Gospel of Mark. [s.l.]: Cambridge University Press, 1999. Dostupné online. ISBN 978-0521439770. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - VAN VOORST, Robert E. Eerdmans Dictionary of the Bible. Redakce Freedman David Noel. [s.l.]: Eerdmans, 2000. ISBN 978-9053565032. Kapitola Eternal Life. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - VERMES, Geza. The Changing Faces of Jesus. [s.l.]: Penguin UK, 2001. Dostupné online. ISBN 978-0141912585. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - VERMES, Geza. The Resurrection: History and Myth. [s.l.]: Crown Publishing Group, 2008. ISBN 9780385525633. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - VERMES, Geza. The Resurrection. London: Penguin, 2008a. Dostupné online. ISBN 9780141912639. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - VERMES, Geza. The Resurrection: History and Myth. New York: Doubleday, 2008b. ISBN 978-0-7394-9969-6. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WARE, James. Paul's Understanding of the Resurrection in 1 Corinthians 15: 36–54. Journal of Biblical Literature. 2014, s. 809–835. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WEAVER, J. Denny. The Nonviolent Atonement. [s.l.]: Wm. B. Eerdmans Publishing, 2001. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WEDDERBURN, A.J.M. Beyond Resurrection. [s.l.]: Hendrickson Publishers= Peabody, 1999. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WILLIAMS, Guy J. Narrative Space, Angelic Revelation, and the End of Mark's Gospel. Redakce Lawrence Louise. Journal for the Study of the New Testament. SAGE Publications, March 2013, s. 263–284. ISSN 1745-5294. DOI 10.1177/0142064X12472118. S2CID 171065040. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WILSON, Barrie. How Jesus Became Christian. [s.l.]: Hachette UK, 2011. Dostupné online. ISBN 9781780222066. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WRIGHT, N.T. The Resurrection of the Son of God. Minneapolis: Fortress Press, 2003. ISBN 978-0-8006-2679-2. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WRIGHT, N. T. The Challenge of Easter. [s.l.]: [s.n.], 2009. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - WRIGHT, Tom. The Resurrection of the Son of God. [s.l.]: SPCK, 2012-06-07. Dostupné online. ISBN 978-0-281-06750-3. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.
{{Refend}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - Web
- ↑ a b EB, Incarnation and humiliation [online]. britannica.com [cit. 2024-02-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f HOLCOMB, Justin S. What Does It Mean that Jesus Is "The Firstborn from the Dead?" [online]. christianity.com [cit. 2024-02-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b HABERMAS, Gary R. Research from 1975 to the Present: What are Critical Scholars Saying? [online]. garyhabermas.com, 2005 [cit. 2024-02-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b MCGRATH, James F. What's Wrong With Penal Substitution? [online]. patheos.com, 2007 [cit. 2024-02-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WRIGHT, N.T. Jesus' Resurrection and Christian Origins [online]. ntwrightpage.com [cit. 2024-02-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b HURTADO, Larry. Paul on Jesus’ Resurrection: A New Study [online]. larryhurtado.wordpress.com, 2014-09-11 [cit. 2024-02-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ 1Kor 15, 44 (Kral, ČEP) [online]. spiritandtruthonline.org, 2013-05-14 [cit. 2024-02-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b BROWN, Taylor S. The Resurrection of the Body: Spiritual? Physical? Both, Actually [online]. patheos.com, 2018-08-03 [cit. 2024-02-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ANKERBERG, John; HABERMAS, Gary. The Resurrection of Jesus Christ: Was it Physical or Spiritual? [online]. articles.mycrashlab.com, 2000 [cit. 2024-02-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c EHRMAN, Bart D. Incarnation Christology, Angels, and Paul [online]. The Bart Ehrman Blog, 2013-02-14, rev. 2018-05-2 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HURTADO, Larry. The Origin of "Divine Christology"? [online]. larryhurtado.wordpress.com, 2017-10-09 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BOUMA, Jeremy. The Early High Christology Club and Bart Ehrman — An Excerpt from "How God Became Jesus" [online]. HarperCollins Christian Publishing, 2014-03-27, rev. 2018-05-02 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HURTADO, Larry. “Early High Christology”: A “Paradigm Shift”? “New Perspective”? [online]. larryhurtado.wordpress.com, 2015-07-10 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ EHRMAN, Bart. Gerd Lüdemann on the Resurrection of Jesus [online]. ehrmanblog.org, 2012-10-05 [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PETERSON, David G. Atonement in Paul's writing [online]. davidgpeterson.com, 2009 [cit. 2024-02-20]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2019-03-21. (anglicky)
- ↑ COBB, John B. Did Paul Teach the Doctrine of the Atonement? [online]. religion-online.org [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b SANDERS, E. P. Saint Paul, the Apostle [online]. Encyclopedia Britannica [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Sin [online]. The Jewish Encyclopedia [cit. 2024-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Jewish Practices & Rituals: Sacrifices and Offerings (Karbanot) [online]. Jeewish Virtual Library [cit. 2024-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Atonement [online]. The Jewish Encyclopedia (1906) [cit. 2024-02-20]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b COOPER, Jordan. E.P. Sanders and the New Perspective on Paul [online]. patheos.com [cit. 2024-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
Související články
- Hypotéza o záměně
- Hypotéza o zamilovanosti
- Ježíšova chronologie
- Ježíšův hrob
- Většina křesťanů uctívá místo, na kterém stojí kostel Božího hrobu, jako Golgotu, horu Kalvárii, kde byl podle Nového zákona ukřižován Ježíš. Tento hrob je uctíván jako Kristův hrob katolickou církví, pravoslavnými církvemi a starobylými východními církvemi.
- Zahradní hrob, objevený v 19. století, je některými protestantskými křesťany považován za skutečné místo Ježíšova hrobu.
- Talpiotská hrobka objevená v roce 1980, o níž byl v roce 2007 natočen kontroverzní dokumentární film Ztracený Ježíšův hrob.
- Ježíšův život a vliv
- Neděle Božího milosrdenství
- Umírající a povstávající božstvo
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu zmrtvýchvstání Krista na Wikimedia Commons
Ježíš Kristus | |
---|---|
Přehled Ježíšova života • Seznam témat souvisejících s Ježíšem | |
Chronologie | Zvěstování Páně • Narození (Panenské početí • Datum Ježíšova narození • Útěk do Egypta) • Dítě Ježíš • Ježíšovy neznámé roky • Ježíšův křest • Pokoušení Krista ďáblem • Apoštolové (Vyvolení • Velké poslání) • Ježíšovo působení (Učedníci) • Kázání na hoře/Kázání na planině (Blahoslavenství) • Ježíšovy modlitby (Otčenáš) • Podobenství • Zázraky • Proměnění Páně • Ježíšovo bezdomovectví • Velké přikázání • Řeč na Olivetské hoře • Ježíšovo pomazání • Pašije • Triumfální vstup do Jeruzaléma • Poslední večeře (Řeč na rozloučenou) • Agonie v Getsemanské zahradě • Ježíšovo zatčení (Sanhedrin • Petrovo zapření • Pilátův soud • Herodesův dvůr) • Ukřižování (Ježíšovy výroky na kříži) • Ježíšův pohřeb (Hrob) • Vzkříšení • Nanebevstoupení |
Nový zákon | Evangelia (Matouš • Marek • Lukáš • Jan • Pět Matoušových promluv • Evangelijní harmonie • Ústní evangelijní tradice) • Ježíšův život • Historické pozadí Nového zákona • Novozákonní místa spojená s Ježíšem • Ježíšova jména a tituly v Novém zákoně |
Historicita | Historický Ježíš (Hledání historického Ježíše • Zdroje (Josephus • Tacitus • Mara bar Serapion • Evangelia)) • Teorie mýtu o Kristu |
Vyobrazení | Seznam knih o Ježíšovi • Kristův život ve výtvarném umění • Muzeum Kristova života • Ježíšovy sochy • Proměnění Páně v křesťanském umění |
Křesťanství | Kristus (1. století) • Christologie (Vtělení • Osoba Krista • Preexistence Krista) • Relikvie • Druhý příchod • Kristovo nebeské sezení • Syn Boží • Kosmický Kristus |
V jiných náboženstvích | Jezuismus • Ježíš ve srovnávací mytologii • Judaismus (v Talmudu) • Islám (v ahmadíjském islámu) • Manicheismus (Ježíš nádherný) • Mandejství • Mistr Ježíš |
Rodina | Ježíšův rodokmen • Maria (matka) • Josef (zákonný otec) • Svatá rodina • Pantera (domnělý otec) • Ježíšovi bratři • Svaté příbuzenstvo • Anna (tradiční babička z matčiny strany) • Jáchym (tradiční dědeček z matčiny strany) • Heli (dědeček z otcovy strany podle Lukáše) • Jakub (dědeček z otcovy strany podle Matouše) • Ježíšova pokrevní linie • Kleofáš (tradiční strýc) |
Související | Ježíšův jazyk • Ježíšovy vztahy se ženami (Marie Magdalena • Maria z Betánie) • Vánoce (Ježíšek) • Velikonoce • Odmítnutí Ježíše • Kritika Ježíše • Ježíšovo duševní zdraví • Rasa a vzhled Ježíše • Ježíšova sexualita |
Kategorie |