Křišťan z Prachatic
Křišťan z Prachatic | |
---|---|
![]() Romantický obraz Křišťan z Prachatic návštěvou mistra Jana Husi od Věnceslava Černého | |
Narození | 1368 Prachatice |
Úmrtí | 4. září 1439 (ve věku 70–71 let) Praha |
Příčina úmrtí | morová nákaza |
Národnost | česká |
Alma mater | Karlova univerzita |
Obory | astronomie, lékařství, matematika |
Známý díky | pojednání o astrolábu, česká lékařská pojednání |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Křišťan z Prachatic, latinsky Christianus de Prachaticz, (před rokem 1370 v Prachaticích – 5. září 1439 v Praze) byl český astronom, matematik, lékař a teolog, stoupenec Jana Husa.
Od roku 1386 studoval na Karlově univerzitě v Praze, kde v roce 1388 složil bakalářské zkoušky a v roce 1390 zkoušky mistrovské. Na pražské univerzitě působil až do konce života, když byl několikrát zvolen děkanem filozofické fakulty a čtyřikrát rektorem univerzity. Od roku 1406 byl farářem a kazatelem v kostele sv. Michala na Starém Městě pražském. Byl učitel a přítel Jana Husa, kterého podporoval v jeho reformátorských návrzích, po jeho smrti se přiklonil k umírněnému husitství.
Nejdůležitější část jeho díla tvoří dva astronomické spisy o astrolábu, De composicione astrolabii a De utilitate (usu) astrolabii, které si získaly ohlas i ve světě. Velkou popularitu si získal s českými spisy o lékařství, byl považován za odborníka na léčení moru, a herbářem. Napsal latinsky pojednání o pouštění žilou. Křišťan z Prachatic je autorem aritmetického spisu Algorismus prosaycus, jehož dobu vzniku se doposud nepodařilo přesně stanovit. Předpokládá se, že to bylo ve druhém desetiletí 15. století, tedy v době, kdy Křišťan z Prachatic napsal i své astronomické spisy.
Životopis
Narodil se někdy v 60. letech 14. století (spekuluje se o letech 1366[1] nebo 1368[2]). V roce 1386 začal studovat na Karlově univerzitě, kde o dva roky později získal bakalářský titul a na konci desetiletí složil zkoušku na mistra svobodných umění. Poté nejspíše studoval na lékařské fakultě. Na artistické fakultě začal v roce 1392 přednášet matematiku; na počátku dalšího století byl zvolen děkanem a posléze arcikancléřem. Od roku 1405 byl farářem při kostele archanděla Michaela na Starém Městě pražském.
Učil na univerzitě v době, kdy se díky Jeronýmovi Pražskému začaly objevovat spisy Johna Wycliffa, které výrazně zde formovaly smýšlení intelektuálů. Již záhy se stal obhájcem Wycliffových myšlenek, a když Jan Hus navrhoval některé novátorské postupy v církvi, stal se z něj velký zastánce těchto novot. Jako farář u sv. Michala odmítl klatbu nad Janem Husem v roce 1411 a dokonce později v roce 1415 za ním přijel do Kostnice spolu s Petrem z Mladoňovic a Janem Kardinálem z Rejštejna jako vyslanec pražské univerzity z pověření Václava IV. Zde se mu podařilo navštívit Husa ve vězení a později byl na popud Michala de Causis zatčen; na přímluvu Zikmunda Lucemburského byl ovšem propuštěn.
Po návratu do vlasti lze sledovat jisté uklidnění a odvrácení se od radikálních reformistů. To mu přineslo oblibu u šlechty, která sice byla kališnická, ale podstatu svého bytí v reformě neviděla. Na druhé straně vyhrocené nepřátelství radikálů ho málem stálo život, když jeho faru přepadli stoupenci Jana Želivského. Po smrti Želivského pobýval několik let v Hradci, kam byl z Prahy vypovězen. Do Prahy se vrátil se Zikmundem Korybutovičem a po jeho pádu roku 1427 se musel vrátit do vyhnanství, odkud se vrátil na přelomu desetiletí.
Od této doby se dostal opět poněkud do popředí: v roce 1430 se zúčastnil kněžského shromáždění v Praze, později byl zvolen rektorem Pražské univerzity, v roce 1434 byl znovu přijat do katolické církve, 1437 byl zvolen administrátorem pražské arcidiecéze.
Zemřel při morové epidemii 4. září 1439.[3]
Dílo
Celé známé dílo čítající 56 prací a jejich edice zaznamenal Pavel Spunar.[4] Svým významem je přirovnáván k svým současníkům Janu Šindelovi či Albíkovi z Uničova.[5] Nejvýše je většinou stavěno jeho astronomické dílo, tedy především kvůli dvěma spisům o astrolábu, které nemají v českém prostředí obdoby a získaly si světový ohlas. Poté lékařské, které objemem tvoří největší podíl a které (jeho Lékařské knížky) tvořily základ pro oblíbený sborník lékařských rad nazývaný „Jádro“, velmi rozšířený byl i český herbář s latinskými názvy bylin. Latinsky se věnoval ve středověku oblíbenému pouštění žilou. A poté až matematické, v kterých se zabýval především poměrně novými arabskými číslicemi, jejich převodem a počítáním s nimi. Dnes méně vzpomínané jsou jeho botanická práce – zabýval se například roubováním stromů.
Ovšem ve své době se také proslavil jako prorok. Věnoval se astrologii (která měla velmi blízko k tehdejšímu lékařství). Z jeho teologických (polemických) děl se zachovalo pouze několik dopisů.[6]
Spisy
- Algorismus prosaycus[7] – o algorismu, převodu římských čísel na arabská
- Computus chirometralis (cyrometricalis) – chronologická pomůcka k počítání na prstech ruky
- De composicio astrolabii – o sestrojení astrolábu
- De usu astrolabii[8] – o užívání astrolábu
- De sanguinis minucione[9] – o pouštění žilou
- Lékařské knížky[10] – obecné lékařské rady
- Knihy o mocech rozličného kořenie – herbář
Zajímavost
Jméno Křišťana z Prachatic bylo umístěno pod okny Národního muzea v Praze spolu s mnoha dalšími, viz Dvaasedmdesát jmen české historie.
Odkazy
Reference
Tento článek obsahuje text (licence CC-BY 3.0 Unported) ze stránky z webu Významní matematici v českých zemích. Autor původního textu: Jaroslav Folta, Pavel Šišma.
- ↑ HAVRÁNEK, Bohuslav. Výbor české literatury doby husitské. Svazek 2. Praha: ČSAV, 1964. Dostupné online. S. 570.
- ↑ Verfasserlexikon : Die deutsche Literatur der Mittelalters. Svazek 1. München: Bayerische Akademie der Wissenschaften S. 1222. (němčina)
- ↑ Dříve bylo často (chybně) uváděno datum 5. září FLORIÁNOVÁ-MIŠKOVSKÁ, Hana. O pouštění krve = De sanguinis minucione. Praha: OIKOYMENH, 1999. ISBN 80-86005-68-2. S. XVII.
- ↑ Spunar, Repertorium…, pod čísly 300-355
- ↑ Výbor české literatury doby husitské, s. 591
- ↑ Dva vyšly v PALACKÝ, František. Documenta Mag. Joannis Hus. Praga: sumptibus F. Tempsky, 1869. Dostupné online. S. 669-673. (latinsky)
- ↑ SIGALOVÁ, Zuzana. Algorismus prosaycus = Základy aritmetiky. Praha: OIKOYMENH, 1999. ISBN 80-86005-67-4. (la/cz)
- ↑ HADRAVOVÁ, Alena; HADRAVA, Petr. Stavba a užití astrolábu. Praha: Filosofia, 2001. ISBN 80-7007-148-6. (la/cz)
- ↑ FLORIÁNOVÁ-MIŠKOVSKÁ, Hana. O pouštění krve = De sanguinis minucione. Praha: OIKOYMENH, 1999. ISBN 80-86005-68-2.
- ↑ TICHÁ, Zdeňka. Lékařské knížky Mistra Křišťana z Prachatic. Praha: Avicenum, 1975.
Literatura
- HADRAVOVÁ, Alena, Hadrava, Petr. Křišťan z Prachatic: Stavba a užití astrolábu. 1. vyd. Praha: FILOSOFIA nakladatelství Filosofického ústavu AV ČR, 2001. 518 s.
- Dějiny české literatury. 1., Starší česká literatura / Redaktor svazku Josef Hrabák. 1. vyd. Praha: Československá akademie věd, 1959. 531 s. S. 212, 215, 216.
- FORST, Vladimír, a kol. Lexikon české literatury : osobnosti, díla, instituce. 2/II. K–L. Praha: Academia, 1993. 597–1377 s. ISBN 80-200-0469-6. S. 1023–1024.
- NEJEDLÝ, Zdeněk. Křišťan z Prachatic. In: Ottův slovník naučný. Praha: J. Otto, 1900. Svazek XV. S. 187–188.
- Osobnosti - Česko : Ottův slovník. Praha: Ottovo nakladatelství, 2008. 823 s. ISBN 978-80-7360-796-8. S. 377.
- SMOLÍK, Josef. Mathematikové v Čechách od založení university Pražské až do počátku tohoto století. Praha: vl.n., 1864. Dostupné online. Kapitola Křišťan z Prachatic (Christannus), s. 11–14.
- SPUNAR, Pavel. Repertorium auctorum Bohemorum provectum idearum post Universitatem Pragensem conditam illustrans, tomus 1. Warsaviae: Wydawnictwa IHN PAN, 1985. Kapitola Cristannus de Prachaticz, s. 116–132. (latina)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Křišťan z Prachatic na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Křišťan z Prachatic
- Křišťan z Prachatic v encyklopedii KDO BYL KDO v našich dějinách do roku 1918 (nakl. Libri)
Rektoři Karlovy univerzity | ||
---|---|---|
Předchůdce: Jan z Pustiměře | 1405 Křišťan z Prachatic | Nástupce: Kliment z Mnichovic |
Rektoři Karlovy univerzity | ||
---|---|---|
Předchůdce: Marek z Hradce Králové | 1412 Křišťan z Prachatic | Nástupce: Michal z Malenic |
Rektoři Karlovy univerzity | ||
---|---|---|
Předchůdce: Prokop z Plzně | 1434–1437 Křišťan z Prachatic | Nástupce: Petr z Mladoňovic |