Kalina
![]() | |
---|---|
Vědecká klasifikace | |
Říše | rostliny (Plantae) |
Podříše | cévnaté rostliny (Tracheobionta) |
Oddělení | krytosemenné (Magnoliophyta) |
Třída | vyšší dvouděložné (Rosopsida) |
Řád | štětkotvaré (Dipsacales) |
Čeleď | kalinovité (Viburnaceae) |
Rod | kalina (Viburnum) L., 1753 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Kalina (Viburnum) je rod rostlin patřící do čeledi kalinovité (Viburnaceae). Obsahuje cca 200 druhů. Jedná se o opadavé či stálezelené keře či malé stromy s jednoduchými vstřícnými listy a bohatým květenstvím, jejich plody jsou vysychavé či dužnaté peckovice. Rozšířené jsou v mírném a subtropickém pásu severní polokoule a v horách tropů. Nejvíce druhů roste ve východní Asii (především v Číně), v horách Střední a Jižní Ameriky a na severovýchodě Severní Ameriky, největší fylogenetická diverzita je v jihovýchodní Asii, kde leží též evoluční centrum rodu. V české květeně jsou zastoupeny dva původní druhy: kalina obecná a kalina tušalaj, ve Středomoří roste kalina modroplodá.
Mnohé kaliny patří mezi oblíbené okrasné keře, pěstované pro estetický účinek nápadných, mnohdy i vonných květů, barevných plodů a zajímavého olistění. Květy i plody mají ekologický význam jako potrava pro živočichy a zdroj nektaru. Plody některých druhů jsou jedlé i pro člověka, jiné jsou mírně jedovaté nebo poživatelné pouze po převaření; kůra a listy mají uplatnění v lidové medicíně. Kalina obecná je významným prvkem ve folklóru a národní mytologii východních Slovanů, především Ukrajinců a Rusů.
Popis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Cranberry_Viburnum_%28Viburnum_opulus%29_-_Mississauga%2C_Ontario_2019-06-22.jpg/220px-Cranberry_Viburnum_%28Viburnum_opulus%29_-_Mississauga%2C_Ontario_2019-06-22.jpg)
Kaliny jsou opadavé, poloopadavé nebo méně často stálezelené keře, vzácněji i nízké stromy. Nemají trny. Listy jsou jednoduché, vstřícné, celistvé až hluboce laločnaté, celokrajné nebo zubaté, lysé až hustě chlupaté. Často jsou tuhé, kožovité, u některých druhů též svraskalé. Palisty jsou drobné, u řady druhů chybějí. U většiny druhů jsou na listech vyvinuta mimokvětní nektária, která jsou umístěna buď v horní části řapíku, a nebo na spodní straně listové čepele.[1] Letorosty a mladé větve jsou lysé, nebo hustě až plstnatě chlupaté; odění je z jednoduchých, hvězdovitých, vzácněji šupinovitých trichomů.[2]
Květenství jsou vrcholová, nejčastěji se jedná o ploché, vypouklé až kulovité mnohoramenné vrcholíky. Květy jsou oboupohlavné, pravidelné, pětičetné. V okrajových částech květenství jsou u některých druhů přítomny asymetrické zvětšené květy, které jsou sterilní; některé kultivary mají květenství složena jen z těchto sterilních květů. Kalich je drobný, se 3 až 5 cípy. Koruna je kolovitá, nálevkovitá, u některých druhů až trubkovitá, s krátkou trubkou a na vrcholu s 5 korunními cípy; barvu má obvykle bílou či bělavě narůžovělou, výjimečně i nažloutlou či růžově červenou. Na dně květu bývá vyvinut nektariový disk.[3] Tyčinek je 5 a přesahují korunu. Semeník je trojpouzdrý, spodní nebo polospodní, s krátkou čnělkou. Vyvíjí se jen 1 pouzdro. Plodem je kulovitá až elipsoidní jednosemenná peckovice, někdy nápadně zploštělá. Zralé plody jsou nejčastěji červené nebo černé, u některých druhů modravé nebo nažloutlé, dužnaté nebo záhy vysýchavé. Pecka je zploštělá.[2][4]
Základní chromozómové číslo je x=9, u některých druhů (V. odoratissimum a další ze sekce Solenotinus, V. plicatum) x=8. Převážná většina druhů je diploidních (2n=18, resp. 16), polyploidie či dysploidie se vyskytuje jen zřídka.[5]
- Květenství kaliny modroplodé bez zvětšených sterilních květů
- Skloněná květenství kaliny převislé (Viburnum suspensum)
- Plody kaliny obecné
- Dozrávající plodenství kaliny tušalaje: nezralé plody červené, zralé černé
- Plody kaliny modroplodé
- Detail krytého pupenu kaliny severoamerické
- Nahé pupeny kaliny rozsochaté (Viburnum furcatum)
Rozšíření
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/Viburnum_orientale_kz5.jpg/220px-Viburnum_orientale_kz5.jpg)
Rod kalina zahrnuje asi 200 druhů. Je rozšířen především v mírném a subtropickém pásu severní polokoule, tedy na většině území Eurasie a Severní Ameriky, zasahuje též na sever Afriky (pohoří Atlas). Dále se vyskytuje v jihovýchodní Asii a Papuasii, v horách tropické Střední a Jižní Ameriky a v Karibiku. Nejvíce druhů se vyskytuje ve východní Asii (jen v samotné Číně 73 druhů, z toho 45 endemických) a v mlžných horských lesích Střední a Jižní Ameriky (sekce Oreinotinus), dosti velkého druhového bohatství dosahuje rod také v atlantické (východní) části Severní Ameriky. Centrem největší fylogenetické diverzity je jihovýchodní Asie, kde jsou též jeho evoluční kořeny.[6][7] Chybí v subsaharské Africe, na úplném jihu Jižní Ameriky a v Austrálii, stejně jako v nejsušších pouštních a polopouštních oblastech Eurasie.[8] Zástupci rodu rostou převážně v keřovém patře tropických horských lesů, mlžných, temperátních a boreálních lesů, v lesních pláštích, v křovinách podél vodních toků a cest, v lesostepích a podobně; mnohé preferují zamokřené půdy a zastínění, jiné jsou suchomilnými druhy otevřených stanovišť.
V ČR jsou původní dva druhy: na většině území na vlhčích, těžších půdách lužních a listnatých lesů a lemových křovin je běžná kalina obecná (Viburnum opulus), v suchých a teplých oblastech jižní Moravy a severozápadních Čech i vápnomilná kalina tušalaj (Viburnum lantana).[2] Zavlečeným neofytem je místy zplaňující okrasná kalina vrásčitolistá (Viburnum rhytidophyllum).[9] V jižní Evropě roste třetí evropský druh, stálezelená kalina modroplodá (Viburnum tinus)[10]; dva jeho blízcí příbuzní (respektive jeho poddruhy) jsou endemity Makaronésie: kalina kanárská (Viburnum rugosum) na Kanárských ostrovech, kalina azorská (V. treleasei) na Azorech.[11] Populace kaliny tušalaje z krasových oblastí Bosny a Černé hory (masivy Lovčen a Orjen) jsou někdy označovány za samostatný druh Viburnum maculatum.[12][13]
Ekologické interakce
Květy kalin jsou opylovány primárně hmyzem. Lze je řadit mezi medonosné rostliny, včelám poskytují průměrnou až dobrou snůšku nektaru i pylu, převážně však v době, kdy je jiné potravy dostatek; cennější jsou tak v tomto smyslu časně kvetoucí druhy.[14] Plody jsou konzumovány ptactvem, které tak přispívá k šíření semen, živí se jimi též mnozí savci (myšovití, jelenovití, skunkové, čipmankové, ale i medvědi). Listy slouží jako potrava housenkám řady motýlů, například některých lišajovitých, modráskovitých nebo soumračníkovitých. Holožír mohou způsobovat larvy brouka bázlivce kalinového (Pyrrhalta viburni), zejména na amerických druzích, které s ním neprošly společnou evolucí. Kořeny formují vztahy arbuskulární mykorhizy s houbami.[15]
Fylogeneze, taxonomie a systematika
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Viburnum_lantana_001.jpg/220px-Viburnum_lantana_001.jpg)
Rod Viburnum popsal Carl Linné v knize Species plantarum z roku 1753, v tradičních systémech byl řazen do čeledi zimolezovité (Caprifoliaceae), případně do svébytné čeledi kalinovité (Viburnaceae Raf., 1820). Systém APG jej spolu s rody Sambucus a Adoxa zařadil do nové čeledi pižmovkovité (Adoxaceae), jejíž jméno bylo později změněno na kalinovité coby nomen conservandum (Viburnaceae E.Mey., 1839).[1] Blízce příbuzným rodem je bez (Sambucus), s nímž sdílí některé anatomické a morfologické rysy. Za typový druh byla stanovena kalina tušalaj (V. lantana).[16]
V literatuře je rod tradičně členěn do 10 sekcí, z nichž se však ne všechny při fylogenetických molekulárních výzkumech ukázaly jako monofyletické (především původní velká sekce Megalotinus). Nověji bylo v rámci rodu odhaleno 15 fylogenetických větví (kladů) a bazální druh celého rodu, jímž je Viburnum clemensiae ze severního Bornea.[17][6] Evoluční vydělení rodu se datuje do pozdní křídy a jeho původním habitatem byly s největší pravděpodobností vlhké stálezelené lesy teplého mírného klimatu na východě a jihovýchodě Asie; odtud se rod šířil jednak na jih do tropů, jednak na severovýchod a severozápad do chladnějších a sušších biomů. Do Severní Ameriky druh expandoval nejdříve pacifickou cestou přes Beringii, později též severoatlantickým mostem z Evropy. Diferenciace hlavních evolučních linií uvnitř rodu probíhaly během oligocénu, většina druhů je původu miocenního a mladšího. Relativně nedávná evoluční radiace v sekci Oreinotinus proběhla podle všeho v horách Střední a Jižní Ameriky.[7]
Systematický přehled
Pouze vybraní zástupci. České názvy dle stránky BioLib[18] a Praktické dendrologie od Karla Hieka.[19]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Viburnum_carlesii_B.jpg/220px-Viburnum_carlesii_B.jpg)
Lantana (též Viburnum či Euviburnum) – asi 20 druhů v Asii a 1 v Evropě, výhradně v mírném klimatu; zimní pupeny nahé, květenství bez zvětšených sterilních květů, plody zprvu červené, později černé
- kalina Carlesiova (Viburnum carlesii), syn. kalina korejská – Korea, Japonsko
- kalina tušalaj (Viburnum lantana) – Evropa, západní Asie
- kalina vrásčitolistá (Viburnum rhytidophyllum) – Čína
- kalina užitečná (Viburnum utile) – Čína
- kalina čínská (Viburnum macrocephalum) – Čína
- kalina burjatská (Viburnum burejaeticum) – Mongolsko, Čína, ruský Dálný východ
- kalina mongolská (Viburnum burejaeticum) – Mongolsko, Čína, jihovýchodní Sibiř
- kalina komulovitá (Viburnum buddleifolium) – Čína
- kalina Veitchova (Viburnum veitchii) – Čína, Tibet, Myanmar
Lentago – převážně mírné až subtropické oblasti Severní Ameriky
- kalina severoamerická (Viburnum lentago) – Kanada, USA
- kalina višňolistá (Viburnum prunifolium) – východ a střed USA
- kalina kasiniovitá (Viburnum cassinoides) – východ a střed Severní Ameriky
- kalina nahá (Viburnum nudum) – východ a středojih USA
- kalina opakvejčitá (Viburnum obovatum) – jihovýchod USA
- kalina rezavochlupá (Viburnum rufidulum) – USA
Pseudotinus – 4 druhy v Asii a Severní Americe, zimní pupeny nahé, květenství je téměř přisedlý složený vrcholík podobný okolíku, bez zvětšených sterilních květů
- kalina tušalajovitá (Viburnum lantanoides) – severovýchod Severní Ameriky
- kalina rozsochatá (Viburnum furcatum) – Korea, Japonsko, Sachalin
- V. cordifolium, V. nervosum
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/Siebold%27s_viburnum_02.jpg/220px-Siebold%27s_viburnum_02.jpg)
Solenotinus – asi 20 druhů v mírných a subtropických oblastech Asie, zimní pupeny se 2 až 3 páry volných šupin, květenství latovité, pyramidální, bez zvětšených sterilních květů, plody zprvu červené, později černé.
- kalina vonná (Viburnum farreri) – Čína
- kalina Sieboldova (Viburnum sieboldii) – Japonsko
- kalina Henryho (Viburnum henryi) – Čína
- kalina libovonná (Viburnum odoratissimum) – východní Asie, Himálaj
- kalina narůžovělá (Viburnum erubescens) – Čína, Indočína, Himálaj, Indie, Srí Lanka
- kalina převislá (Viburnum suspensum) – endemit Rjúkjúských ostrovů
- kalina velkokvětá (Viburnum grandiflorum) – Himálaj, Pákistán, Tibet
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/00/Viburnum_plicatum_Mariesii_B.jpg/220px-Viburnum_plicatum_Mariesii_B.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2f/%E8%9D%B6%E8%8A%B1%E8%8E%A2%E8%BF%B7_Viburnum_hanceanum_-%E9%A6%99%E6%B8%AF%E5%98%89%E9%81%93%E7%90%86%E8%BE%B2%E5%A0%B4_Kadoorie_Farm%2C_Hong_Kong-_%289237480027%29.jpg/220px-%E8%9D%B6%E8%8A%B1%E8%8E%A2%E8%BF%B7_Viburnum_hanceanum_-%E9%A6%99%E6%B8%AF%E5%98%89%E9%81%93%E7%90%86%E8%BE%B2%E5%A0%B4_Kadoorie_Farm%2C_Hong_Kong-_%289237480027%29.jpg)
Lutescentia – zimní pupeny s 1 párem přirostlých šupin, květenství podobná okolíku, s velkými sterilními květy, plody zprvu červené, zralé pak červené nebo černé; převážně tropická a subtropická Asie
- kalina řasnatá (Viburnum plicatum) – východní Asie
- V. lutescens – jižní Čína a Indočína, Indie, Malajsie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/21/Viburnum_Berries.jpg/220px-Viburnum_Berries.jpg)
Tinus – 6 až 9 druhů v teplých mírných až subtropických oblastech Eurasie, zimní pupeny s 1 párem volných šupin, květenství bez zvětšených sterilních květů, plody jsou modročerné a nejsou zprvu červené
- kalina modroplodá (Viburnum tinus) – Středomoří
- kalina kanárská (Viburnum rugosum)
- kalina azorská (V. treleasei)
- kalina Davidova (Viburnum davidii) – Čína
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3f/Viburnum_acerifolium.jpg/220px-Viburnum_acerifolium.jpg)
Lobata – mírný pás, disjunkce mezi Severní Amerikou a Kavkazem
- kalina javorolistá (Viburnum acerifolium) – východ Severní Ameriky
- kalina východní (Viburnum orientale) – Turecko, Kavkaz
Succotinus – mírné a subtropické oblasti Asie
- kalina japonská (Viburnum japonicum) – Japonsko, Tchaj-wan
- kalina břízolistá (Viburnum betulifolium) – Čína, Tibet
- kalina hupejská (Viburnum hupehense) – Čína
- kalina chlupatožilná (Viburnum phlebotrichum) – Japonsko
- kalina rozšířená (Viburnum dilatatum) – východní Asie
- kalina štětinatá (Viburnum setigerum) – Čína, Tchaj-wan
- kalina vykousaná (Viburnum erosum) – východní Asie
- kalina Wrightova (Viburnum wrightii) – Korea, Japonsko, ruský Dálný východ
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Viburnum_edule_15-p.bot-viburnum.edul-009.jpg/220px-Viburnum_edule_15-p.bot-viburnum.edul-009.jpg)
Opulus – 3 až 5 druhů v mírných a chladných oblastech Eurasie a Severní Ameriky, cirkumboreální areál; zimní pupeny se 2 páry volných šupin, květenství je okolíkovité, plody červené
- kalina obecná (Viburnum opulus) – velký areál v Evropě a západní Asii, sekundárně též v Severní Americe
- kalina jedlá (Viburnum edule) – Aljaška, Kanada, sever USA
- kalina Sargentova (Viburnum sargentii) – východní Asie
- kalina trojlaločná (Viburnum trilobum) – nearktická Kanada, sever USA
Mollotinus – Severní a Střední Amerika
- kalina listenovitá (Viburnum bracteatum) – jihovýchod a středojih USA
- kalina měkká (Viburnum molle) – východ a střed USA
- kalina Rafinesqueova (Viburnum rafinesquianum) – Kanada, USA
- kalina elipčitá (Viburnum ellipticum) – západ USA od státu Washington po Kalifornii
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cd/2019-05-11_13_38_35_Arrowwood_flowers_along_a_walking_path_within_Horsepen_Run_Stream_Valley_Park_in_Oak_Hill%2C_Fairfax_County%2C_Virginia.jpg/220px-2019-05-11_13_38_35_Arrowwood_flowers_along_a_walking_path_within_Horsepen_Run_Stream_Valley_Park_in_Oak_Hill%2C_Fairfax_County%2C_Virginia.jpg)
Oreinotinus
- Velké množství blízce příbuzných druhů výhradně v mlžných horských lesích Střední a Jižní Ameriky; zimní pupeny se 2 až 3 páry volných šupin, květenství okolíkovitá, bez zvětšených sterilních květů, plody červené, vzácně černé.
Dentata – mírné a subtropické oblasti Severní Ameriky
- kalina zubatá (Viburnum dentatum) – východ a střed Severní Ameriky
Urceolata – mírné a subtropické klima východní Asie
- kalina baňkokvětá (Viburnum urceolatum) – Čína, Japonsko, Tchaj-wan
Punctata – tropy jihovýchodní Asie
- Viburnum punctatum – jižní Čína, Indonésie, jižní Himálaj
Coriacea – převážně subtropy a tropy Asie
- kalina válcovitá (Viburnum cylindricum) – Čína, Indie, Indočína
Sambucina – převážně subtropy a tropy jihovýchodní Asie
- kalina bezovitá (Viburnum sambucinum) – Indonésie, Indočína
Hybridní kulturní druhy
- kalina bodnantská (Viburnum ×bodnantese; kříženec V. farreri × V. grandiflorum)
- kalina Burkwoodova (Viburnum ×burkwoodii; kříženec V. carlesii × V. utile)
- kalina Jackova (Viburnum ×jackii; kříženec V. prunifolium × V. lentago)
- kalina Juddova (Viburnum ×juddii; kříženec V. carlesii × V. bitchuense)
- kalina kulovitá (Viburnum ×carlcephalum; kříženec V. carlesii × V. macrocephalum)
- kalina pražská (Viburnum ×pragense; kříženec V. rhytidophyllum × V. utile)
- kalina vrásčitá (Viburnum ×rhytidophylloides; kříženec V. rhytidophyllum × V. lantana)
- kalina vrásčitoplodá (Viburnum ×rhytidocarpum; kříženec V. rhytidophyllum × V. buddleifolium)
Význam
Okrasné pěstování
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/Vib_opul_Roseum_kz.jpg/220px-Vib_opul_Roseum_kz.jpg)
Kaliny jsou cenné okrasné keře, dostupné ve velkém množství kultivarů a oblíbené pro výrazný estetický účinek květů, listů i plodů. Lze je využít v parcích i zahradách jako efektní solitéry, hodí se též do skupinových výsadeb, zápojových a výplňových kulis, volněji rostoucích živých plotů, stejně jako do podrostu pod vyšší stromy. Vesměs vyžadují hlubší, živné a dostatečně vlhké půdy; druhy s plstnatými listy (např. tušalaje) snáší i sucho. Ze stálezelených druhů je v Česku nejčastěji pěstována kalina vrásčitolistá, její zahradní kříženec kalina pražská, vzácně také kalina Davidova. Opadavé a poloopadavé druhy (zejména kalina obecná a druhy zmíněné níže) a jejich kultivary a kříženci jsou ceněny v době květu a také na podzim, kdy se jejich listy zbarvují do zářivých červených, hnědočervených nebo žlutočervených odstínů; s úspěchem lze jejich barevný účinek využívat v kontrastních kombinacích např. s japonskými javory, červeno- či zlatolistými kultivary buků a habrů, ale i se stálezelenými jehličnany. Vyšlechtěny byly i variegované formy.[19][20]
Některé kaliny kvetou již v zimě a v předjaří, např. výrazně vonící kalina vonná a kalina bodnantská, velmi vonné květy má též kalina Carlesiova a její kříženci kalina kulovitá a kalina Burkwoodova. Nepříjemný pach naopak vydávají květy kaliny Sieboldovy. Nápadné sterilní květy na okrajích květenství mají i v přirozeném stavu např. kalina řasnatá a kalina obecná; pro okrasné účely byly vyšlechtěny kultivary s nadýchaným kulovitým květenstvím sestávajícím pouze z těchto sterilních květů. Barevné plody vytrvávají na keřích dlouho do zimy a vytvářejí efektní kontrast např. při sněhové pokrývce.[19][21][22][23]
Gastronomie a medicína
Plody některých druhů (např. kaliny severoamerické, višňolisté, jedlé, nahé a dalších) jsou jedlé a lze je využívat k výrobě džemů, šťáv, kaší, sušit, případně i konzumovat syrové, ideálně poté, co přešly mrazem. Jejich požívání má dlouhou tradici zejména u severoamerických indiánů, má ale své místo i v lidové kuchyni východní Evropy. Jiné druhy včetně kaliny obecné jsou považovány za mírně jedovaté, popřípadě jsou jedlé pouze poté, co projdou varem.[24] Ze střední Itálie je znám druhový kalinový med.[25]
Kůra a listy obsahují hydroxykumariny esculentin, scopoletin a saligenin, dále různé organické kyseliny, flavonoidy, třísloviny, steroly, cyklický alkohol viburnitol, hořčinu viburnin a další látky. V plodech jsou obsaženy také sacharidy, vitamín C a další látky. V lidové medicíně jsou používány jako nervové sedativum, ke zklidnění křečí, bolestivé menstruace, bolestí břicha a zažívacích potíží, jako úleva při kašli a nachlazení, odvar z kořenů též jako prostředek proti potratu.[26][27][28]
Dřevo
Pevné, žlutavě zbarvené dřevo některých druhů, např. kaliny obecné, se využívalo v řezbářství, k výrobě dřevěných dětských hraček a jiných drobných okrasných i užitkových předmětů.[2] Rovné a pevné větve kaliny zubaté a dalších druhů, anglicky známých jako Arrowwoods, využívali indiáni k výrobě šípů;[29] šípy ze dřeva kaliny tušalaje měl u sebe též pravěký lovec Ötzi. Ohebnými houžvemi kalinových letorostů se stahovaly balíky sena.[30]
Kulturní symbolika, folklór
Kalina obecná je významným prvkem ve folklóru a národní mytologii východních Slovanů, především Ukrajinců a Rusů, a objevuje se zde v mnoha lidových písních, poezii i výtvarném umění. Hluboce zakořeněna je kalina především ve folklóru ukrajinském, a to již od pohanských dob: na místech, kde rostla kalina, se údajně scházeli lidé k obřadům, při svátku kupalje nosily mladé dívky věnce upletené mimo jiné z kvetoucích větévek kaliny, která značila lásku a nevinnost; ztráta věnce symbolizovala ztrátu panenské čistoty a červené plody kapky krve při první manželské noci, kalina je tak častým námětem svatebních písní. V novější době se stala kalina ukrajinským národním symbolem, od doby první světové války je známá například vlastenecká píseň „Červená kalina“.[31] Celosvětově populární je i díky řadě popkulturních adaptací píseň ruského skladatele Ivana Larionova „Kalinka“.[32]
Všestranně využitelná kalina jedlá je u severoamerického kmene Haidů zmiňována v mnoha jejich zakladatelských mýtech, často jako plodina požívaná nadpřirozenými bytostmi a na slavnostech.[33][34]
Kalina, květinasmutná, tmavolistá, v skalné rokli vypíná se do oblohy čista.
Kalina, sněžina květem obalená, jako pod ní jarní voda bíle rozpěněná.
Ve květu, v podlétu, v zimě stojí sama, ráda by si promluvila s vodou, s hvězdičkama.
Kalina, květina sama v rokli stojí, do oblohy nedosáhne, do vody se bojí.
Jen někdy večerem hvězda dolů slítne; než zapadne do té vody,
v kalině se chytne. —Josef Václav Sládek, Skřivánčí písně (1888)
- Habitus vzrostlého keře kaliny vrásčitolisté ve veřejné zeleni
- Kalina Burkwoodova
- Kalina pražská
- Kalina vonná a její kříženci kvetou často již v zimních měsících
- Podzimní habitus kaliny obecné
- Kalina, obraz Bronisława Wiśniewského (30. léta 20. století)
- Větévky kaliny v erbu ukrajinské obce Kalynivka
Odkazy
Reference
- ↑ a b CHOI, Yun Gyeong; OH, Sang-Hun. A comparative morphological study of Viburnum (Adoxaceae) in Korea. Korean Journal of Plant Taxonomy. 2019-06-30, roč. 49, čís. 2, s. 107–117. Dostupné online [cit. 2023-09-11]. ISSN 1225-8318. DOI 10.11110/kjpt.2019.49.2.107. (anglicky)
- ↑ a b c d SLAVÍK, Bohumil (editor). Květena České republiky 5. Praha: Academia, 1997. ISBN 80-200-0590-0.
- ↑ LANDREIN, Sven; PRENNER, Gerhard. Structure, ultrastructure and evolution of floral nectaries in the twinflower tribe Linnaeeae and related taxa (Caprifoliaceae). Botanical Journal of the Linnean Society. 2016-05, roč. 181, čís. 1, s. 37–69. Dostupné online [cit. 2023-09-11]. DOI 10.1111/boj.12396. (anglicky)
- ↑ Flora of China: Viburnum [online]. Dostupné online.
- ↑ ZHANG, Ning-ning; SUN, Wei-bang; YANG, Jing. Chromosome counts and karyotype analysis of Viburnum taxa (Adoxaceae). Caryologia. 2016-01-02, roč. 69, čís. 1, s. 12–19. Dostupné online [cit. 2023-09-14]. ISSN 0008-7114. DOI 10.1080/00087114.2015.1109929. (anglicky)
- ↑ a b CLEMENT, Wendy L.; ARAKAKI, Mónica; SWEENEY, Patrick W. A chloroplast tree for Viburnum (Adoxaceae) and its implications for phylogenetic classification and character evolution. American Journal of Botany. 2014-06, roč. 101, čís. 6, s. 1029–1049. Dostupné online [cit. 2023-09-08]. ISSN 0002-9122. DOI 10.3732/ajb.1400015. (anglicky)
- ↑ a b Joint Phylogenetic Estimation of Geographic Movements and Biome Shifts during the Global Diversification of Viburnum. Systematic Biology [online]. [cit. 2023-09-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Viburnum L. | Plants of the World Online | Kew Science. Plants of the World Online [online]. [cit. 2023-09-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ UNIVERZITA, Masarykova univerzita, Botanický ústav Akademie věd ČR a Jihočeská. Viburnum rhytidophyllum – kalina svraskalá • Pladias: Databáze české flóry a vegetace. pladias.cz [online]. [cit. 2023-09-08]. Dostupné online.
- ↑ Flora Europaea [online]. Royal Botanic Garden Edinburgh [cit. 2024-01-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ VIBURNUM TRELEASEI Gand. – kalina azorská | BOTANY.cz [online]. 2020-03-22 [cit. 2023-09-08]. Dostupné online.
- ↑ Viburnum maculatum, a neglected plant species from Balkan Peninsula. Národní muzeum [online]. [cit. 2023-09-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Viburnum maculatum Pant.. www.gbif.org [online]. [cit. 2023-09-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ŠVAMBERK, Václav. Včelí pastva. Mája: [s.n.], 2019. ISBN 978-80-88045-05-2. S. 344–347.
- ↑ Mycorrhizal Status of Plant Families and Genera [online]. [cit. 2022-03-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Viburnum | International Plant Names Index. www.ipni.org [online]. [cit. 2023-09-09]. Dostupné online.
- ↑ WINKWORTH, Richard; DONOGHUE, Michael. American Journal of Botany: Viburnum Phylogeny Based on Combined Molecular Data. [s.l.]: [s.n.], 2005. (anglicky)
- ↑ BioLib: Biological library. www.biolib.cz [online]. [cit. 2023-09-17]. Dostupné online.
- ↑ a b c HIEKE, Karel. Praktická dendrologie, sv. 2. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1978. S. 545–559.
- ↑ HURYCH, Václav; MIKULÁŠ, Ernest. Sadovnická dendrologie. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1973. S. 254–256.
- ↑ KOBLÍŽEK, J. Jehličnaté a listnaté dřeviny našich zahrad a parků. 2. vyd. Tišnov: Sursum, 2006. ISBN 80-7323-117-4.
- ↑ Dendrologie online: Viburnum [online]. Dostupné online.
- ↑ WALTER, Karel. Rozmnožování okrasných stromů a keřů. Praha: Brázda, 2001. ISBN 80-209-0268-6.
- ↑ DEANE. Valuable Viburnums. Eat The Weeds and other things, too [online]. 2012-10-17 [cit. 2023-09-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HARAGSIM, Oldřich. Včelařské dřeviny a byliny. Praha 2013: Grada ISBN 978-80-247-4647-0. S. 49.
- ↑ Viburnum edule. www.wnps.org [online]. [cit. 2023-09-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MLČOCH, MUDr Zbyněk. Kalina - účinky na zdraví, co léčí, použití, užívání, využití. Bylinky pro všechny [online]. 2019-02-24 [cit. 2023-09-13]. Dostupné online.
- ↑ Viburnum lentago Sheepberry, Nannyberry, Nannyberry Viburnum PFAF Plant Database. pfaf.org [online]. [cit. 2023-09-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Arrowwood Viburnum [online]. [cit. 2023-09-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Wayfaring tree (Viburnum lantana) [online]. [cit. 2023-09-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ The kalyna in Ukrainian folk medicine & folklore. - Free Online Library. www.thefreelibrary.com [online]. [cit. 2023-09-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Kalinka (Little Snowfall), folk ... | Details. AllMusic [online]. [cit. 2023-09-25]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SWANTON, John Reed. Contributions to the ethnology of the Haida. [s.l.]: Leiden E. J. Brill, 1905. S. 25, 261. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ TURNER, Nancy J. Ancient pathways, ancestral knowledge: ethnobotany and ecological wisdom of indigenous peoples of northwestern North America. [s.l.]: McGill-Queen's University Press, 2014. ISBN 9780773543805. OCLC 1124369063 S. 69. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.
Literatura
- GAYRAUD, André. Viburnum. Pistoia: Giorgio Tesi Group, 2022. 208 s. ISBN 9788898888252.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu kalina na Wikimedia Commons
Taxon Viburnum ve Wikidruzích
- A Global Monograph of Viburnum [online]. Yale University [cit. 2023-09-15]. Dostupné online.