Karl von Bienerth
Karl baron von Bienerth | |
---|---|
![]() | |
Velitel armádního sboru v Krakově | |
Ve funkci: 1879 – 1882 | |
Předchůdce | Albert Knebel von Treuenschwert |
Nástupce | Ludvík princ Windischgrätz |
Vojenská služba | |
Služba | Rakousko-Uhersko![]() |
Hodnost | polní podmaršál (1874), generálmajor (1869) |
Narození | 1825 |
Úmrtí | 1882 (ve věku 56–57 let) |
Titul | baron (1868) |
Choť | Violetta Schmerling |
Děti | Richard von Bienerth-Schmerling |
Příbuzní | Marie Bienerth-Schmerling (vnučka) |
Profese | voják |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Karel svobodný pán von Bienerth (německy Karl Andreas Aloys Freiherr von Bienerth) (20. dubna 1825 Judenburg – 5. března 1882 Krakov) byl rakousko-uherský generál. Od mládí sloužil v armádě a prodělal rychlou kariéru, vyznamenal se účastí v několika válečných taženích především v Itálii.[1] V roce 1868 získal titul barona a v armádě dosáhl hodnosti polního podmaršála (1874). Svou kariéru završil jako velitel armádního sboru v Krakově. Sňatkem se spříznil s rodinou vlivného politika Antona Schmerlinga. Z potomstva vynikl syn Richard von Bienerth-Schmerling (1863–1918), který byl rakouským předsedou vlády (1908–1911).
Životopis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Karl_von_Bienerth%2C_Hietzing.jpg/170px-Karl_von_Bienerth%2C_Hietzing.jpg)
Byl synem c. k. hejtmana Andrease Bienertha (1771–1846)[2] a studoval na Tereziánské vojenské akademii ve Vídeňském Novém Městě. Krátce sloužil u pěchoty a v revolučních letech 1848–1849 bojoval v Itálii, vyznamenal se v bitvě u Novary. V roce 1850 byl již kapitánem přiděleným ke generálnímu štábu.[3] V roce 1859 bojoval ve válce se Sardinií a zúčastnil se prohrané bitvy u Solferina, poté byl již jako podplukovník štábním důstojníkem u pěšího pluku č. 3 a souběžně působil v centrální kanceláři ministerstva války. Během prusko-rakouské války v roce 1866 bojoval znovu v Itálii (třetí italská válka za nezávislost) a zúčastnil se bitvy u Custozzy. V té době byl již plukovníkem a v této hodnosti později náčelníkem štábu zemského velitelství v Čechách.[4]
V roce 1869 dosáhl hodnosti generálmajora a poté byl velitelem brigády v Záhřebu, později velel 1. pěchotní brigádě v Lublani.[5][6] V roce 1873 byl přeložen jako velitel 13. pěší divize do Budapešti a k datu 1. listopadu 1874 byl povýšen na polního podmaršála.[7] Poté jako divizní velitel sloužil ve Vídni, kde zároveň působil jako vojenský pedagog a byl velitelem kurzů štábních důstojníků. V roce 1879 se stal velitelem v Krakově, kde setrval až do předčasného úmrtí.[8][9]
Zemřel v Krakově 5. března 1882 ve věku 56 let, pohřben byl na hřbitově v Hietzingu.[10]
V roce 1860 byl povýšen do šlechtického stavu s titulem rytíř a v roce 1868 získal titul svobodných pánů.[11][12] Za účast ve válkách obdržel několik ocenění, byl nositelem Vojenského záslužného kříže (1850), Řádu železné koruny III. třídy s válečnou dekorací (1858) a Leopoldova řádu s válečnou dekorací (1866). Získal také několik vyznamenání od zahraničních panovníků, byl nositelem pruského Řádu červené orlice III. třídy a řeckého Řádu Spasitele.[13] Jako velitel v Krakově obdržel titul c. k. tajného rady s nárokem na oslovení Excelence.[14]
Rodina
Kromě vojenské kariéry posílil své společenské postavení sňatkem s Violetou Schmerlingovou (1836–1907), dcerou vlivného politika a státního ministra Antona Schmerlinga. Sňatek se konal ve Vídni v roce 1860 a z manželství se narodilo pět dětí.[15] Dcery se provdaly za důstojníky rakousko-uherské armády. Ze synů vynikl starší Richard (1863–1918), který byl v letech 1908–1911 předlitavským předsedou vlády. V roce 1915 byl povýšen do hraběcího stavu se jmenném Bienerth-Schmerling.[11] Hraběcí titul zanikl již v následující generaci předčasným úmrtím Richardova syna Rudolfa (1892–1921).[16] Mladší Karlův syn Karl (1872–1941) sloužil v armádě, před první světovou válkou byl pobočníkem císaře Františka Josefa a působil jako vojenský attaché v Berlíně.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ ŽUPANIČ, Jan: Nová šlechta Rakouského císařství; Praha, 2006; s. 100, 164 ISBN 80-86781-08-9
- ↑ Rodina Andrease Bienertha na webu geni.com dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthumes für 1851; Vídeň, 1850; s. 515 dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthums für 1867; Vídeň, 1867; s. 98, 132 dostupné online
- ↑ Kais. königl. Militär Schematismus für 1869–1870; Vídeň, 1869; s. 143 dostupné online
- ↑ Kais. königl. Militär Schematismus für 1872; Vídeň, 1872; s. 107 dostupné online
- ↑ Služební postup Karla von Bienertha in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816–1918; Vídeň, 2007; s. 16 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1880; Vídeň, 1880; s. 236, 239 dostupné online
- ↑ Kais. königl. Militär Schematismus für 1882; Vídeň, 1881; s. 98, 115 dostupné online
- ↑ BAUER, Werner T.: Wiener Friedhofsführer; Vídeň, 2004; s. 157 ISBN 3-85439-335-0
- ↑ a b ŽUPANIČ, Jan: Nová šlechta Rakouského císařství; Praha, 2006; s. 386 ISBN 80-86781-08-9
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser, Gotha, 1889; s. 61–62 dostupné online
- ↑ Přehled řádů a vyznamenání Karla Bienertha in: Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1882; Vídeň, 1882; s. 25 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1882; Vídeň, 1882; s. 208 dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser, Gotha, 1909; s. 62–63 dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der gräflichen Häuser; Gotha, 1922; s. 121 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1911; Vídeň, 1911; s. 34 dostupné online
Externí odkazy
- Rodina Bienerth na webu novanobilitas