Miluše Roubíčková
Miluše Roubíčková | |
---|---|
![]() Miluše Roubíčková v roce 2003 | |
Rodné jméno | Miluše Kytková |
Narození | 22. července 1922 Praha, Československo |
Úmrtí | 21. srpna 2015 (ve věku 93 let) Kamenický Šenov, Česko [1][2] |
Národnost | česká |
Vzdělání | Uměleckoprůmyslová škola v Praze (UPŠ) Vysoká škola uměleckoprůmyslová v Praze (VŠUP) |
Povolání | sklářská výtvarnice |
Manžel(ka) | René Roubíček |
Děti | Michaela Lesařová-Roubíčková |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Miluše Roubíčková (22. července 1922, Praha – 21. srpna 2015, Kamenický Šenov [1][2]), rozená Kytková, byla česká výtvarnice a designérka patřící mezi přední postavy českého uměleckého sklářství. Vyhraněná umělecká osobnost s vlastním svébytným pojetím skleněné plastiky a objektů, které (ač velmi různé) v celku vytvářejí charakteristický homogenní dojem. Její dílo možno chápat nejen jako poctu české sklářské dovednosti, ale i jako objevnou poctu kráse každodennosti v její banalitě i naivitě.
Svůj aktivní život dělila mezi průkopnickou výtvarnou práci se sklem a mezi rodinu.[p 1][3][4][5][p 2] Byla členkou výtvarného odboru Umělecké besedy a tvůrčí skupiny užitého umění BILANCE.[p 3]
Umělecký vývoj
Po studiu na klasickém gymnáziu (latina, řečtina, základy veškerých humanitních věd) nemohla pokračovat v záměru studovat dále na Akademii umění, neboť tato (spolu s ostatními vysokými školami) byla nacisty v tehdejší době uzavřena. A tak ji její umělecké vlohy (kreslířské nadání) nasměrovaly ve 40. létech dvacátého století ke studiu výtvarného umění na pražských průmyslových školách.
Od roku | Do roku | Škola |
---|---|---|
1941 | 1943 | Škola užitného umění |
1943 | 1944 | Uměleckoprůmyslová škola (UPŠ) (ateliér, profesor Jaroslav Václav Holeček) |
1945 | 1949 | Vysoká škola uměleckoprůmyslová (VŠUP), ateliér skla a monumentální kresby (ateliér, profesor Josef Kaplický) |
Po ukončení studií se patnáct let věnovala náročnému designu, který realizovala v prototypech mnohdy určených i pro sériovou výrobu.
Léta práce a spolupráce po roce 1948 |
---|
S firmou J. & L. Lobmeyr v Kamenickém Šenově |
S ateliéry Uměleckého skla v Novém Boru |
S Ústředním výtvarným střediskem pro průmysl skla a jemné keramiky v Praze (později ÚBOK) |
S Borským sklem Nový Bor a jeho nástupnickou organizací Crystalexem |
Se Sklárnou Ústředí uměleckých řemesel (ÚUŘ) ve Škrdlovicích |
Se sklárnou Hergiswiler Glasi v Hergiswilu, (Švýcarsko)[p 4] |
Volné autorské tvorbě se začala věnovat po roce 1965. V ní se projevuje několik souběžně působících momentů, které jsou pro její tvorbu zásadní:
- smysl pro specifiku práce se sklem
- využívání kvalit skla k dosažení uměleckých záměrů
- povahová jemnost, málomluvnost, zdrženlivost až uzavřenost
- bystrý smysl pro humor
- důraz na soukromí, vzpomínky (jako zdroj uměleckých témat)
- otevřenost ke každodennosti, všednosti
- ovlivnění přírodou
Miláno 1957
Důležitým mezníkem, který vyplynul z tehdejšího jejího zaměření na design pitného skla byla stříbrná medaile získaná v roce 1957 na XI. milánském trienále za ušlechtilý likérový soubor. Také její soubor nápojového skla pro Expo ´58 se vyznačoval netradičním přístupem. V dalších letech se věnovala také sklu foukanému do optických forem.[7]
Talíře a mísy
Plastické cítění demonstrovala v letech 1957 až 1958 několika talíři a hluboce broušenými mísami z olovnatého křišťálu s asymetrickou kompozicí velkých čirých čočkovitých brusů. Do techniky brusu zapracovávala i přírodní motivy (např. kukuřičné klasy). Novátorství této její tvorby spočívalo v mistrném použití továrních postupů (broušení čirého jasného křišťálu je i dnes pozoruhodná průmyslová metoda opracování skla) vedoucích ke vzniku plně funkčních objektů (talíře, mísy) určených nejen k ukládání předmětů ale i k estetickému zážitku při pohledu "skrz" ně, když jsou prázdné.
Volná tvorba
V následujícím období se zaměřila na experimenty s pozapomenutými levnými technikami oživení povrchu nádob reliéfními rastry a to i pomocí kombinací sklovin jasných živých barev. Tradiční sklářské techniky využívala nekonvenčním a vtipným způsobem.
Kytice pro Expo 67
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/Miluse.Roubickova.Kytice.1600x1496.jpg/170px-Miluse.Roubickova.Kytice.1600x1496.jpg)
Přechodem ke koncepci skleněné plastiky pak byla její pozoruhodná instalace pestře zbarvených kytic (s poupaty a květy) na vrcholcích protáhlých stonků (zasazených do váz) vystavená na Expu 67 v Kanadě.
Inspirace běžnými věcmi
Další motivy k novým skleněným plastikám čerpala z každodenního života (zahrada kolem domu, provoz kuchyně) a ztvárňovala je za pomoci průhledného a zářivého, jemně barevného skla. Její svébytné skleněné plastiky obracely nostalgicky pohled do doby šťastného dětství. V rámci volné tvorby navrhovala poeticky až naivně působící plastiky v duchu pop-artu, které pro ni tvarovali mistři skláři jako Josef Rozinek, Petr Novotný nebo Jiří Pačinek.[7] Mezi nejznámější patří např.:
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/Miluse.Roubickova.Babovky.1600x716.jpg/220px-Miluse.Roubickova.Babovky.1600x716.jpg)
- Vznosné podnosy s ovocem nebo s dorty
- Do skla převedené moučníky nebo bábovky
- Mísa s bábovkami (pocta českému malíři Vladimíru Komárkovi)
- Kytice růží ve váze (pocta Botticellimu)
Špacírky
V 70. létech dvacátého století byl patrný příklon autorky k vertikálním motivům. Na květy a strohá poupata s vysokými stonky vertikálně umísťovanými do nádob navázala neobvyklým objektem: nádobou naplněnou pánskými vycházkovými holemi (špacírkami) ze skleněné tyčoviny.
- Vertikální motivy
- Růže
- Láhve
Hlavy a figury
Když její manžel René Roubíček v 80. létech dvacátého století začal pracovat na své sérii "Hlav" pojednala toto téma svým způsobem: sérií ženských hlav (se zdůrazněnými účesy, klobouky, stužkami, ...) jako vyjádření ženských charakterů a ženského pohledu na svět. Jen ta jediná mužská hlava byla pojata jako imaginární portrét a pocta malíři Josefu Čapkovi.[p 5]
- Hlavy a figury
- Hlavy
- Hlavy
- Hlavy
Skleněné plastiky
Následovaly další skleněné plastiky na náměty provozu domácnosti a zahrady ztvárňované v čirém ale i pestrobarevném skle. Známé jsou například:
- hlávky zelí,
- zavařovací sklenice,
- různé krabice a krabičky,
- hrsti skleněných bonbonů,
- barevné igelitové pytlíčky, pytle, sáčky a tašky
- Skleněné plastiky
- Hlávky zelí
- Zavařovací sklenice
- Nákupní tašky
- Klubíčka
- Pytlíky
- Pytle
Odložené pytle
V letech 1983 a 1984 se zúčastnila sklářských sympozií v Hergiswilu (ve švýcarském Luzernu), která se konala v renesanční budově bývalé sýpky. Neobvyklé místo inspirovalo autorku k vytvoření objektu – sestavy s názvem "Odložené pytle" (tvarované do drátěných sítí). Sklárna Hergiswiler Glassi od těch dob vyrábí upomínkové předměty – malé pytlíčky s drobnými předměty uvnitř.[8]
Zdi a křoví
Úvahy o odcizení mezilidských vztahů a překážek v soužití lidí ji přivedly k symbolickému ztvárnění betonových zdí osazených skleněnými střepy (jako ostraha majetku a obrana proti vstupu nežádoucího). Do bloků hrubých betonových kvádrů (evokujících dojem zdi) (mnohdy obohacených přírodninami (např. mušle)) zapouštěla (většinou na jejich horní hraně) rozbité ručně tvarované lahve z barevného skla (Zeď, 1993-1996). Z tohoto období pochází velká instalace: reliéf pro dům v Mirsdorfu u Coburgu. Na obdobném principu jako "zdi" zpracovala i téma "křoví" (houština skel vetknutá do popraskané betonové základny).
Motivy konce 80. let - 2003
Koncem 80. let dvacátého století se Miluše Roubíčková vrací k přírodním motivům ("život v zahradním keři") a k velkým kyticím. Dále pak objevovala a zpracovala téma uzlíků, které si naši předkové vázali z barevných šátků. Její foukané a ručně tvarované skleněné plastiky zdobené proužky barevných skel (Klubíčka) pocházejí ze závěru její sklářské tvorby z let 2000-2003.[9]
Porovnání charakteru tvorby manželů Roubíčkových
René Roubíček přistupuje ke své tvorbě svobodně. Je znám nejen rozměrnými monumenty a světelnými kompozicemi, ale i komornějšími objekty, které i v malých rozměrech působí monumentálním dojmem. Pracuje povětšinou s průhledným sklem. Klade důraz na prostor, světlo, optické efekty a rafinované hry světla.[10] [11]
Miluše Roubíčková volila pro svoji tvorbu povětšinou neprůhledné sklo s využitím pestrých barev. Vytvářela objekty a plastiky spíše komorního rázu. Její tvorba byla oslavou prostých věcí kolem nás; působí intimním dojmem; navozuje spíše pocit domova. Pohybuje se mezi světem reality a světem fantazie – mezi všedností a poezií. V jejím svérázném pojetí pop-artu se tak spojoval český humor s ženskou poetičností.[10] [11]
- Manželé Roubíčkovi
- Miluše Roubíčková (2003)
- René Roubíček (2016)
Chronologický přehled ocenění, sympozií, výstav, ...
Ceny, ocenění, vyznamenání
- 1948 Cena ministerstva spotřebního průmyslu (stříbrná medaile),[12]
- 1957 Stříbrná medaile na XI. trienále, (Miláno),
- 1958 Velká cena (Grand Prix) (Světová výstava Expo 58, Brusel),[p 6]
- 1958 čestné uznání (Světová výstava Expo 58, Brusel)[12]
- 1967 Světová výstava Expo 67, (Montreal), čestné uznání (diplom),
- 1977 Diplom na 1. Coburger Glaspreis, (Coburg),
- 1984 Mezinárodní výstava uměleckých řemesel, (Bratislava), Diplom,[p 3]
- 1997 Cena Masarykovy Akademie umění, Praha, zvláštní cena člena poroty[12]
- 2004 Mezinárodní výstava skla v Kanazawě (Japonsko)[12]
- 2015 uvedena in memoriam do Síně slávy Mezinárodního sklářského sympozia IGS Nový Bor
Účast na tuzemských a zahraničních sklářských sympoziích
- 1982 Mezinárodní sklářské sympozium (IGS) v Novém Boru,
- 1982 Frauenau v Bavorsku, (Německo),
- 1983 Luzern, (Švýcarsko),[p 4]
- 1984 Luzern, (Švýcarsko),[p 4]
- 1985 Immenhausen v Hesensku, (Německo)
- 1985 Mezinárodní sklářské sympozium (IGS) v Novém Boru,
- 1988 Mezinárodní sklářské sympozium (IGS) v Novém Boru,
- 1991 Mezinárodní sklářské sympozium (IGS) v Novém Boru,
Samostatné výstavy
- 1961 Praha, Umělecká beseda
- 1965 Praha, Galerie Československý spisovatel
- 1967 Brno, Moravská galerie
- 1967 Ústí nad Labem, Galerie Dílo
- 1968 Kamenický Šenov, Sklářské muzeum
- 1968 Poznaň
- 1972 Kutná Hora, Muzeum Na hrádku
- 1975 Liberec, Severočeské muzeum
- 1976 Frýdek-Místek, Státní zámek
- 1977 Praha, fotoateliér K. Kalivody (soukromá výstava)
- 1980 Moravská Třebová, radnice
- 1982 Jičín, Okresní muzeum a galerie
- 1982 Luzern, Glasgalerie – Hergiswiler Glasi
- 1985 Praha, Atrium (společně s René Roubíčkem a grafikem Vladimírem Nagajem)
- 1987 Düsseldorf, Galerie Ingrid Mensendiek
- 1987 Frankfurt nad Mohanem, Galerie Gottschalk – Betz
- 1989 Vídeň, J. & L. Lobmeyr
- 1992 Jablonec nad Nisou, Muzeum skla a bižutérie
- 1994 Wiesloch, Kunsthauszentrum Palatin
- 1995 Frankfurt nad Mohanem, Galerie Vetro
- 1995 Mariánské Lázně, Kulturní středisko a Městské divadlo
- 1996 Würzburg, Barockhäuser, Joseph – Griesing Saal
- 1996 Sommerhausen nad Mohanem, Galerie beim "Roten Turm" Schweinfurt
- 1996 Galerie am Schrotturm
- 1997 Praha, Galerie Fronta
- 1997 Praha, Galerie Na Jánském vršku
- 1997 Hamburk, Glasgalerie Hittfeld
- 1999 Východočeská galerie v Pardubicích
- 2000 Londýn, The Studio Glass Gallery[12]
- 2002 Luxemburg, Galerie Chapelott ("Sklo – umění dneška")[12]
- 2002 Drážďany, Galerie F[12]
- 2003 Praha (27. 6. 2003 až 21. 9. 2003), Uměleckoprůmyslové museum v Praze (Mistři evropského sklářství: Miluše a René Roubíčkovi, sklo / retrospektiva 1944–2003)[12]
- 2012 Praha, Praha City Center ("Miluše Roubíčková – 50 let pop-artu ve skle")[12]
- 2012–2013 Praha, Museum Kampa (SKLO – A PROČ NE II.!)[5]
- 2015 – "Miluše a René Roubíčkovi – Sklo", muzeum města Brno, hrad Špilberk, královská kaple (8.7.2015 až 6.9.2015) [10]
Účast na světových výstavách Expo
Kromě vlastních samostatných výstav se Miluše Roubíčková účastnila také všech významných mezinárodních přehlídek a symposií ateliérového skla. Mezi nejdůležitější pak patřily expozice na světových výstavách:
Účast na dalších zahraničních výstavách (výběr)
- 1966 VIII. Biennale São Paulo
- 1973 Intersymposium, Bellrive Museum, Zürich
- 1977 Le Forme del Vetro, Biennale v Benátkách
- 1981 The Corning Museum of Glass
- 1985 I.-II. Coburger Glaspreis, Coburg
- 1986 Expressions en Verre, Musée des arts décoratifs, Lausanne
- 1989 Musée des Arts Décoratifs, Paříž
- 1990 Neues Glas in Europe; 50 Künstler – 50 Konzepte, Kunstmuseum v Düsseldorfu
- 1990–1991 Kanazava / Japonsko
- 1996 Venezia Aperto Vetro, Benátky
- 2000–2001 Light Transfigurated Contemporary Czech Glass, Hyda Takayama Museum of Art (Toyama City), Japonsko[13]
- 2000–2001 Hiroshima City Museum of Contemporary Art (Hiroshima)[13]
Realizace v architektuře
- 1973 Květinový lustr z hutně tvarovaného skla v hale Městského divadla v Pelhřimově; (architekt Miroslav Řepa)
- 1978 Lustr z hutně tvarovaného skla na Československém velvyslanectví v Berlíně
Zastoupení děl ve sbírkách
Díla Miluše Roubíčkové jsou hojně zastoupena v soukromých sbírkách, dále pak v domácích a zahraničních sbírkách skla a moderního umění:
- Slovenská národní galerie v Bratislavě
- Moravská galerie v Brně
- Muzeum skla a bižutérie v Jablonci nad Nisou
- Severočeské muzeum v Liberci
- Sklářské muzeum v Kamenickém Šenově
- Sklářské muzeum v Novém Boru
- Východočeské muzeum v Pardubicích
- Uměleckoprůmyslové muzeum v Praze
- Kunstsammlungen der Veste Coburg v Coburgu
- Glasmuseum Hentrich im Ehrenhof v Düsseldorfu
- Glasmuseum Ebeltoft v Ebeltoftu
- Stedelijk Museum De Lakenhal v Leidenu
- Glasgalerie – Hergiswil Glasi v Luzernu
Odkazy
Poznámky
- ↑ Manželka významného českého sklářského výtvarníka René Roubíčka, s kterým společně vychovala dvě dcery. Jedna vystudovala Filozofickou fakultu obor Dějiny umění a estetika, druhá (Michaela Lesařová–Roubíčková) žije v Praze, je absolventkou Vysoké školy uměleckoprůmyslové v Praze (v roce 1973, ateliér prof. Karla Svolinského a prof. Zdeňka Sklenáře). Věnuje se volné a užité grafice, ilustraci, kresbě, malbě, tkaní i trojrozměrným objektům z různých materiálů.
- ↑ Pokračovatelem rodinné sklářské tradice Roubíčků je vnuk Miluše Roubíčkové a René Roubíčka, Petr Šetlík, DiS. – absolvent vyšší odborné školy (VOŠ) sklářské v Novém Boru. Ten je autorem originálního skleněného objektu pro Cenu Pavla Kouteckého za rok 2014[6]
- ↑ a b Dvakrát získala ceny tvůrčí skupiny BILANCE.
- ↑ a b c Sklárna v Hergiswilu (Švýcarsko) byla založena v roce 1975 Roberto Niedererem. Po jeho smrti v roce 1988 převzal firmu jeho syn Robert Niederer. Tomu také patří i galerie v Lucernu. Je velkým obdivovatelem výtvarného umění Miluše Roubíčkové.
- ↑ Také René Roubíček vytvořil cyklus dlouhých, asketických abstraktních tvarů ("Hlavy"). Technologicky se jednalo o foukání skla do forem, ale vznikající tvary jsou různé i při použití stejných forem. Tak jako jsou různé lidské charaktery. U figur, tvořených obdobně pak vzniká navíc i dojem jiného pohybu. Známé jsou jeho skleněné "autoportréty" (hlava nazvaná "Paní Roubíčková", hlava nazvaná "Pan Roubíček").
- ↑ Společná velká cena s René Roubíčkem.
Reference
- ↑ a b Zemřela Miluše Roubíčková [online]. Art+Antiques, 2015-12-14 [cit. 2016-06-02]. Dostupné online.
- ↑ a b Roubíčková, Miluše, 1922-2015 [online]. Knihovna Liberec, 2015-12-31 [cit. 2016-06-02]. Hlaveš, Milan: Odešla Miluše Roubíčková. In: Sklář a keramik, 65, 2015, 11-12, s. 293 (datum úmrtí); Sklář a keramik č. 11-12/2015, roč. 65, s. 293 (datum úmrtí). Dostupné online.
- ↑ Galerie Knížecí dvůr, Michaela Lesařová-Roubíčková – grafika [online]. Hluboká nad Vltavou: Galerie Knížecí dvůr, 2013-07-20, rev. 2013-09-08 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- ↑ LANGER, Jiří, Mgr. Vítězný artefakt pro soutěž Stavba roku LK JUNIOR navrhl Petr Šetlík z novoborské sklářské školy [online]. Liberecký kraj: www.kraj-lbc.cz, 2011-04-13 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- ↑ a b Museum Kampa - Nadace Jana a Medy Mládkových. Miluše Roubíčková, SKLO - A PROČ NE II.! = Miluše Roubíčková, GLASS - AND WHY NOT II.!. 1. vyd. Praha: Museum Kampa - Nadace Jana a Medy Mládkových, 2013. 2 s. (česky, anglicky) Doprovodné leporelo k výstavě: Miluše Roubíčková, SKLO - A PROČ NE II.!, Praha - 14. prosince 2012 až 17. února 2013.
- ↑ Cenu Pavla Kouteckého získala za dokument DK Bára Kopecká. Novinky.cz [online]. Borgis, 2014-6-11 [cit. 2014-6-12]. Dostupné online.
- ↑ a b Milan Hlaveš, 2016, s. 20
- ↑ The Studio Glass Gallery, René Roubíček. Sklo: Miluše Roubíčková, René Roubíček = Glass: Miluše Roubíčková, René Roubíček. Příprava vydání Miroslav Kloss, René Roubíček; překlad Kathleen Hayes, Jan Šefranka, Vladimíra Žáková. 1. vyd. Londýn: The Studio Glass Gallery, 1999. 216 s. Dostupné online. ISBN 0-9536026-0-5, ISBN 0-9536026-1-3. (česky, anglicky) Doprovodná publikace k výstavě The Studio Glass Gallery, Londýn - léto 1999.
- ↑ Milan Hlaveš, 2016, s. 22
- ↑ a b c SMUTNÝ, Jiří. Roubíčkovi představují na Špilberku výběr ze svého rozsáhlého skleněného díla. Novinky.cz [online]. Borgis, 2015-07-08 [cit. 2015-07-15]. Dostupné online.
- ↑ a b KOVÁČ, Peter. Oslava skla v podání Roubíčkových. PRÁVO. 15. červenec 2015, roč. 26, čís. 163, s. 21. ISSN 1211-2119.
- ↑ a b c d e f g h i Miluše Roubíčková [online]. Umělecká beseda (odbor výtvarný - členové) [cit. 2015-06-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-08.
- ↑ a b René Roubíček a Miluše Roubíčková (sklářští výtvarníci) [online]. virtuální galerie ArtForum / ICZ a.s. [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
Literatura
- Milan Hlaveš a kolektiv (Jiří Pospíšil, Helena Koenigsmarková, Miroslav Klivar, Meda Mládková), 7 + 1 Mistři českého skla. Museum Kampa – Nadace Jana a Medy Mládkových, Praha 2016, 94 stran; ISBN 978-80-87344-32-3.
Související články
- René Roubíček
- Václav Dragoun
- Jaroslava Brychtová
- Stanislav Libenský
- Jiří Harcuba
- Václav Cigler
- Vladimír Kopecký
- Věra Lišková
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Miluše Roubíčková na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Miluše Roubíčková
- Výtvarníci sklárny Moser - Roubíčková Miluše [online]. Moser [cit. 2015-06-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-07-11.
- KŘEN, Ivo. Objevování krásy všedních věcí - sklo Miluše Roubíčkové [online]. (www.glassrevue.com) Portréty - vydání 14/2001, 2001-01-01 [cit. 2015-06-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-09-24.
- KOVÁČ, Peter. Půl stoletím tvorby průkopníků českého skla. Novinky.cz [online]. Praha: Borgis, 2003-08-05 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- PODHRÁZSKÁ DUŠKOVÁ, Lucie. 50 let pop-artu ve skle, Cukrový tvar a barevnost ve skle Miluše Roubíčkové [online]. Nekultura.cz, foto: Martin Fryč, 2012-05-26 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- Fotogalerie EPD Praha City Centre, vernisáž výstavy "50 let pop-artu ve skle" (22. května 2012 až 30. září 2012) [online]. 2012-05-22 [cit. 2012-09-30]. Dostupné online.
- OUJEZDSKÝ, Karel. Miluše Roubíčková: 50 let pop-artu ve skle [online]. www.rozhlas.cz; Pořad: Mozaika; Stanice: ČRo Vltava, 2012-05-24 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- TŘEŠŇÁKOVÁ, Marie. Tak krásné sklo, až k sežrání [online]. Česká televize, 2012-12-15 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- KOVÁČ, Peter, PhDr. René Roubíček a Miluše Roubíčková v Muzeu Kampa aneb stáří nemá nic společného se stavem ducha [online]. Stavitelé katedrál, 2012-01-01 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
Videa na YouTube
- JEAN CLAUDE CHAPELOTTE. Miluse Roubikova glass contemporary (GLASS GALLERY EXPO LUXEMBOURG 2002) [online]. YouTube, 2010-08-07 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- CHURAVÝ, Mojmír. Krátké video z výstavy "Sklo a proč ne? II", část 1 ze 2 (2012 / 2013); Exhibition: Glass and why not? II, (work of Miluše Roubíčková), part 1 of 2 [online]. YouTube, 2014-03-18 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.
- CHURAVÝ, Mojmír. Krátké video z výstavy "Sklo a proč ne? II", část 2 ze 2 (2012 / 2013); Exhibition: Glass and why not? II, (work of Miluše Roubíčková), part 2 of 2 [online]. YouTube, 2014-03-18 [cit. 2015-06-07]. Dostupné online.