Paul Kestřanek
Paul Kestřanek | |
---|---|
![]() | |
Zemský velitel v Čechách | |
Ve funkci: 1916 – 1918 | |
Předchůdce | Karl von Lukas |
Nástupce | funkce zanikla rozpadem Rakouska-Uherska |
Vojenská služba | |
Hodnost | generál pěchoty (1917) |
Vyznamenání | Vojenský záslužný kříž Rytířský kříž Leopoldova řádu. Řád železné koruny I. třídy |
Narození | 21. června 1856 Praha |
Úmrtí | 13. července 1929 (ve věku 73 let) Vídeň |
Choť | Clara Forstenheim |
Rodiče | Alberta Maytner |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Paul Kestřanek (21. června 1856 Praha – 13. července 1929 Vídeň) byl rakousko-uherský generál. Od roku 1876 sloužil v rakousko-uherské armádě, byl důstojníkem generálního štábu a vojenským pedagogem. Jako c. k. polní podmaršál byl od roku 1913 velitelem pěchotní divize v Krakově a zúčastnil se vojenských operací první světové války (bitva u Gorlice). V hodnosti generála pěchoty byl v letech 1916–1918 posledním zemským velitelem v Čechách před zánikem monarchie a vznikem Československa. Po roce 1918 žil ve Vídni.
Životopis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2b/Paul_Kestranek_%281%29.jpg/220px-Paul_Kestranek_%281%29.jpg)
Narodil se v Praze jako syn c. k. nadporučíka Petera Kestřanka (1826–1858) a jeho manželky Alberty von Wilhelm (1835–1898). Alberta se po ovdovění podruhé provdala za generálmajora Josefa von Maytner (1836–1914) a později se proslavila jako spisovatelka. Paul počátky vojenského vzdělání absolvoval v Eisenstadtu, poté studoval na Tereziánské vojenské akademii ve Vídeňském Novém Městě, kam vstoupil jako kadet v roce 1871. V hodnosti poručíka vstoupil v roce 1876 do armády a zúčastnil se okupace Bosny a Hercegoviny. Postupoval v hodnostech (nadporučík 1881, kapitán 1886) a v roce 1886 byl přidělen ke generálnímu štábu, kde od roku 1888 vedl železniční odbor. V roce 1895 byl povýšen na majora a stal se ředitelem kadetní školy v Temešváru. Poté velel různým jednotkám pěchoty, dosáhl hodností podplukovníka (1901) a plukovníka (1905). V roce 1910 byl jmenován generálmajorem a nakonec byl povýšen do hodnosti polního podmaršála (1913).[1] Před první světovou válkou velel 12. divizi pěchoty v Krakově[2] a s tímto sborem se zúčastnil bitvy u Gorlice (1915).
V roce 1917 byl povýšen do hodnosti generála pěchoty a od roku 1916 zastával funkci zemského velitele Českého království[3] se sídlem v Praze (velitelství bylo umístěno v Lichtenštejnském paláci na Malé Straně).[4] Po rozpadu monarchie a vyhlášení samostatnosti Československa 28. října 1918 ještě podepisoval zatykače na české důstojníky, kteří opustili rakousko-uherskou armádu, a připravoval vyhlášení stanného práva (vyhláška o stanném právu byla vytištěna s datem 28. 10.1918, ale nebyla již zveřejněna).[5] Nakonec ale vojensky nezasáhl, i když k tomu měl stále prostředky a byl podněcován svými podřízenými. Přistoupil k osobním rozhovorům s představiteli Národního výboru a po výzvě ke kapitulaci z 30. října rezignoval.[6][7] Krátce byl zadržen a internován, v obavě o osobní bezpečnost si vymínil odchod s rodinou do Vídně.[8] Formálně byl penzionován k 1. lednu 1919.[9] Poté žil ve Vídni, kde na univerzitě vyučoval historii a geografii.[10]
V roce 1914 byl dekorován Řádem železné koruny I. třídy, v roce 1915 obdržel rytířský kříž Leopoldova řádu.[11] Dále byl nositelem Vojenského záslužného kříže a několik vyznamenání obdržel také od zahraničních mocností.
Jeho manželkou byla Klára Forstenheim (1868–1925), dcera rakouského bankéře a železničního podnikatele Samuela Hirschler-Forstenheima.[12] Z jejich manželství pocházeli tři synové a dcera Viktorie. Nejstarší syn Andreas zemřel krátce po narození (1894), druhorozený Bořivoj (1895–1918) byl důstojníkem rakousko-uherské armády, zahynul pravděpodobně v listopadu 1918 v Rumunsku a v roce 1926 byl úředně prohlášen za mrtvého. Nejmladší syn Zdenko František (1897–1976) žil ve Vídni, kde působil jako učitel rétoriky a zpěvu.[13]
Odkazy
Reference
- ↑ Povýšení Paula Kestřanka do hodnosti polního podmaršála na webu weltkriere dostupné online
- ↑ Schematismus für das kaiserliche und königliche Heer and für die k.u.k. Kriegsmarine 1914, Vídeň, 1914 (sbírky Vojenského historického ústavu v Praze); s. 81, 132 dostupné online
- ↑ Seznam zemských velitelů v Čechách a posádky v Praze na webu valka.cz dostupné online
- ↑ Kolektiv: Od knížecí družiny k posádkovému městu. Praha vojenská od nejstarších dob po současnost; Vojenský historický ústav Praha, Ministerstvo obrany České republiky; Praha, 2006, s. 30–31 dostupné online
- ↑ Vyhláška o stanném právu z 28. 10. 1918 na webu Vojenského historického ústav dostupné online
- ↑ STRAKA, Karel, KYKAL, Tomáš: Československá armáda v letech budování a stabilizace 1918–1932; Vojenský historický ústav, Ministerstvo obrany České republiky, Praha, 2013; s. 12–14 ISBN 978-80-7278-604-6 dostupné online
- ↑ KRLÍN, Jan: Výměny úředníků státní správy v českých zemích 1918–1920 in: Paginae historiae 6 (sborník Národního archivu), Praha, 1998; s. 213 ISBN 80-85475-50-2 dostupné online
- ↑ Od převratových improvizací ke koncepční práci (Vojenský historický ústav Praha, 2014) dostupné online
- ↑ Služební postup Paula Kestřanka in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816-1918, Vídeň, 2007; s. 85 dostupné online
- ↑ Paul Kestřanek na webu České televize dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1918; Vídeň, 1918; s. 59, 85 dostupné online
- ↑ Rodina Paula Kestřanka na webu geni.com dostupné online
- ↑ Rodina Kestřanků na webu Muzea v Bad Vöslau dostupné online
Literatura
- MARTÍNEK, Miloslav: Rozpaky generála Kestřanka in: Přísně tajné! Literatura faktu Praha; Praha, 2018; s. 26–42
Externí odkazy
- Paul Kestřanek in: Österreichisches Biographisches Lexikon