Sergej Koroljov
Sergej Pavlovič Koroljov | |
---|---|
![]() | |
Narození | 30. prosince 1906jul. / 12. ledna 1907greg. Žytomyr |
Úmrtí | 14. ledna 1966 (ve věku 59 let) Moskva |
Příčina úmrtí | rakovina a novotvar |
Místo pohřbení | Hřbitov u Kremelské zdi |
Bydliště | Ljadovova ulice (1944–1946) Moskva Nižyn Oděsa |
Národnost | Rus[1][2][3][4][5] |
Alma mater | Kyjevská vysoká škola polytechnická (1924–1926) Moskevská státní technická univerzita (od 1926) |
Povolání | letecký a raketový konstruktér |
Zaměstnavatelé | Institut proudových motorů (od 1933) RKK Energija (od 1946) GIRD Nordhausenský institut |
Ocenění | medaile Za udatnou práci za velké vlastenecké války 1941–1945 (1945) Řád čestného odznaku (1945) Pamětní medaile 800. výročí Moskvy (1949) Leninův řád (1956) medaile Srp a kladivo (1956) … více na Wikidatech |
Politická strana | Komunistická strana Sovětského svazu (od 1953) |
Choť | Xenija Maximilianovna Vincentiniová |
Děti | Natalja Sergejevna Koroljovová |
Příbuzní | Andrej Vadimovič Koroljov (vnuk) |
Funkce | ředitel (Ústřední strojírenský vědecko-výzkumný ústav; od 1946) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Sergej Pavlovič Koroljov (ukrajinsky Сергі́й Па́влович Корольо́в (Королів) – Serhij Pavlovyč Koroliv, rusky Серге́й Па́влович Королёв); 30. prosince 1906jul./ 12. ledna 1907greg., Žytomyr Ruské impérium – 14. ledna 1966, Moskva, SSSR[6]) byl sovětský raketový inženýr a tvůrce sovětského raketového programu v civilní i vojenské oblasti během vesmírného závodu mezi Spojenými státy a Sovětským svazem v 50. a 60. letech. Mnozí ho považují za otce praktické kosmonautiky.[7][8] Podílel se na vývoji rakety R-7, Sputniku 1 i vypuštění Lajky a prvního člověka Jurije Gagarina do vesmíru.[9] Zasloužil se také o vybudování arzenálu strategických raket.
Přestože byl Koroljov leteckým konstruktérem, jeho největší přednosti se ukázaly v integraci designu, organizaci a strategickém plánování. Ve 30. letech byl kvůli falešnému úřednímu obvinění zatčen jako „člen protisovětské kontrarevoluční organizace“ (později omezeno na „sabotéra vojenské techniky“)[10] a v roce 1938 uvězněn na téměř šest let, včetně několika měsíců v pracovním táboře na Kolymě. Po propuštění se stal uznávaným konstruktérem raket a klíčovou postavou ve vývoji sovětského mezikontinentálního balistického raketového programu. Později řídil sovětský vesmírný program a stal se členem sovětské akademie věd, dohlížel na počáteční úspěchy projektů Sputnik a Vostok, včetně první mise na oběžné dráze Země Jurije Gagarina 12. dubna 1961. Koroljovova nečekaná smrt v roce 1966 přerušila provádění plánů pro přistání na Měsíci se sovětskou posádkou před americkou misí v roce 1969.
Před svou smrtí byl oficiálně známý pouze jako Glavny Konstruktor (Главный Конструктор) nebo hlavní konstruktér, aby byl chráněn před možnými pokusy Spojených států o atentát během studené války.[11] Dokonce i někteří kosmonauti, kteří s ním pracovali, neznali jeho příjmení. Teprve po jeho smrti v roce 1966 byla jeho identita odhalena a získal odpovídající veřejné uznání za hnací sílu sovětských úspěchů v průzkumu vesmíru během Mezinárodního geofyzikálního roku i po něm.
Životopis
Mládí
Narodil se v tehdy mnohonárodnostním městě Žytomyr asi 120 km od Kyjeva (tehdy součást carského Ruska, dnes Ukrajiny). Jeho otec, Pavel Jakovlevič Koroljov se narodil v běloruském městě Mogilev[12] ruskému vojákovi a běloruské matce.[12][13] Jeho matka, Maria Nikolajevna Koroljova (Moskalenko/Bulanina), byla dcerou bohatého obchodníka z města Nižyn s kozáckým původem.[14] Z matčiny strany měl, kromě záporožských kozáků, také řecké a polské předky.[15] V Žytomyru žil s rodiči do svých 9 let až do doby úmrtí otce, pak se spolu s matkou a otčímem odstěhoval do přístavní Oděsy. Na tamní letecké základně jako kluk vypomáhal pilotům hydroplánů a za odměnu jej občas svezli. Stavba a studium kluzáků se stala jeho velikou zálibou, v 17 letech dokázal sám první kluzák sestrojit.
Po základní škole se vyučil zedníkem – pokrývačem. V září 1924 začal se studiem letectví na Polytechnickém institutu v Kyjevě, odtud přešel na Fakultu mechaniky Baumanovy vysoké školy technické v Moskvě a zároveň pracoval v tamním leteckém průmyslu. V únoru 1931 byl promován na leteckého inženýra.
První pracovní úspěchy
V letech 1931–1933 byl spoluzakladatelem (spolu s Fridrichem Arturovičem Canderem) a vedoucím moskevské skupiny GIRD,[6] která se zaměřila na výzkum reaktivního pohybu. Roku 1933 byl GIRD sloučen s leningradskou skupinou GDL, která byla zaměřena na výzkum dynamiky plynů. Z těchto dvou skupin byl vytvořen Reaktivní výzkumný ústav, kde se stal Koroljov jedním z vedoucích pracovníků. I když byl vyškolený jako letecký konstruktér, jeho nejsilnější stránkou byly organizační schopnosti a schopnost strategicky plánovat.
Stalinské čistky
V roce 1938 se stal obětí stalinských čistek[6] a byl odsouzen na 10 let v gulagu. Roku 1939 byl odeslán na Sibiř. V oblasti Kolymy více než půl roku dobýval zlato a zde si zničil zdraví. Na začátku března 1940 byl odvezen do speciálního vězení pro odborníky v Moskvě. Pracoval pod dohledem v konstrukční kanceláři CKB-29, kde pod vedením Andreje Tupoleva vyvíjel bombardér Tu-2. V roce 1942 jej jako vězně převezli do Kazaně do kanceláře OKB-16 vedené Valentinem Gluškem. Zde se podílel mj. na vývoji malých raketových motorů. V roce 1944 byl podmínečně propuštěn spolu s řadou dalších inženýrů. Přesto zde zůstal ještě rok. V roce 1945 byl v uniformě podplukovníka vyslán do východního Německa, aby tam spolu s dalšími kolegy zkoumal nalezené německé rakety.[16]
Hlavní raketový konstruktér
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/%D0%93%D0%B0%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D0%BD_%D0%BF%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%B4_%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%91%D1%82%D0%BE%D0%BC.jpg/220px-%D0%93%D0%B0%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D0%BD_%D0%BF%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%B4_%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%91%D1%82%D0%BE%D0%BC.jpg)
V únoru 1947 byl jmenován hlavním konstruktérem dálkových raket, využil poznatky získané z ukořistěných německých raket a začal konstruovat nové. Jeho zásluhou byla vyrobena první mezikontinentální raketa na světě – R-7.[17]
V letech 1950 až 1960, v období vesmírných závodů mezi USA a SSSR, byl vedoucím konstruktérem sovětského raketového výzkumu. Na rozdíl od svého amerického protějšku, Wernhera von Brauna, byla jeho klíčová úloha v sovětském vesmírném programu přísně tajena až do jeho smrti v roce 1966, ke které přispěly zdravotní následky z jeho věznění. V období práce na vesmírných projektech byl znám jen pod označením „hlavní konstruktér“. Pod jeho dohledem bylo dosaženo raných úspěchů vesmírných programů Sputnik, Vostok a Voschod.
Stal se akademikem v Akademii věd SSSR. Pod jeho vedením začal Sovětský svaz v rámci vesmírných závodů s USA pracovat na pilotovaném letu k Měsíci. Ten se však už v SSSR neuskutečnil.
V roce 1966 Koroljov nečekaně zemřel na rakovinu při chirurgickém zákroku.[17] Urna s jeho popelem byla uložena u kremelské zdi na Rudém náměstí v Moskvě.[6]
Pocty
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Stamps_2007_Ukrposhta_859.jpg/220px-Stamps_2007_Ukrposhta_859.jpg)
Ještě za doby trvání SSSR byl dvakrát vyznamenán titulem Hrdina socialistické práce, stal se laureátem Leninovy ceny.[18]
V roce 1996 bylo jako pocta slavnému konstruktérovi přejmenováno město Kaliningrad (původně Podlipky) v Moskevské oblasti na město Koroljov.
V jeho rodném městě dnes funguje muzeum kosmonautiky s jeho jménem a proti muzeu je zrenovovaný Koroljovův rodný dům.
Odkazy
Reference
- ↑ ГОЛОВАНОВ, Ярослав Кириллович. Королёв: Факты и мифы. М.: Наука, 1994. ISBN 5-02-000822-2. S. 111. (rusky)
- ↑ https://www.scientificamerican.com/article/sputnik-50-years-space-race-hype/
- ↑ http://www.astronautix.com/k/korolev.html
- ↑ ГОЛОВАНОВ, Ярослав Кириллович. Королёв: Факты и мифы. М.: Наука, 1994. ISBN 5-02-000822-2. S. 111. (rusky)
- ↑ https://www.stoplusjednicka.cz/rusky-dobyvatel-sveta-raketovy-komplex-9k720-iskander-m
- ↑ a b c d Легостаев, В. П. Velká ruská encyklopedie [online]. Ruská akademie věd [cit. 2019-11-01]. Heslo КОРОЛЁВ. Dostupné v archivu pořízeném dne 2019-01-17. (rusky)
- ↑ energia-zem.ru. energia-zem.ru [online]. [cit. 2020-05-22]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-08-15.
- ↑ Šablona:Cite document[nedostupný zdroj]
- ↑ WEST, John B. Historical aspects of the early Soviet/ Russian crewed space program. Journal of Applied Physiology. 1 October 2001, s. 1501–1511. Dostupné online. DOI 10.1152/jappl.2001.91.4.1501. PMID 11568130. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ SIDDIQI, Asif A. Challenge to Apollo: The Soviet Union and the Space Race, 1945–1974. [s.l.]: NASA, 2000. S. 12. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Scott and Leonov, p. 53. Harford, p. 135.
- ↑ a b http://www.famhist.ru/famhist/korol/001905fe.htm
- ↑ http://epizodsspace.airbase.ru/bibl/koroleva-n/otets/koroleva-otets-t1-2007.pdf Наталия Королева – С.П. Королев: Отец, Москва Наука, 2007
- ↑ http://astrokras.narod.ru/pub/korolev-1.htm
- ↑ http://epizodsspace.airbase.ru/bibl/koroleva-n/otets/koroleva-otets-t1-2007.pdf Наталия Королева – С.П. Королев: Отец, page 19, Москва Наука, 2007
- ↑ PACNER, Karel; VÍTEK, Antonín. Půlstoletí kosmonautiky. Praha: Paráda, 2008. ISBN 978-80-87027-71-4. Kapitola Životopisy hlavních účastníků, s. 438.
- ↑ a b Půlstoletí kosmonautiky, str.438
- ↑ Pavol Hajla. Žitomirské múzeum Imeni Koroľova. Letectví a kosmonautika. 2006, roč. 82, čís. 9, s. 86–87. ISSN 0024-1156.
Literatura
- VYKOUPIL, Libor. Ecce homo : z rozhlasových fejetonů. Brno: Julius Zirkus, 2004. 312 s. ISBN 80-903377-0-8.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Sergej Pavlovič Koroljov na Wikimedia Commons
- (rusky) Сергей Павлович Королёв и ракетно-ядерный щит России - video na youtube
- Miroslava Hromadová: Koroljov se narodil před sto lety
- Český rozhlas: 50 let Sputniku: Otec Koroljov
- Technet.cz: Sergej Koroljov otevřel bránu do vesmíru, ale byl to i Stalinův vězeň
- (anglicky) Podrobný životopis na Encyclopedia Astronautica
- Tomáš Přibyl, Sergej Koroljov