Třída Barbel
Třída Barbel | |
---|---|
![]() USS Barbel (SS-580) | |
Obecné informace | |
Uživatel | Námořnictvo Spojených států amerických |
Typ | ponorka |
Lodě | 3 |
Zahájení stavby | 1956–1957 |
Spuštění na vodu | 1958–1959 |
Uvedení do služby | 1959 |
Osud | vyřazeny |
Předchůdce | Darter |
Technické údaje | |
Výtlak | 2146 t (na hladině) 2639 t (pod hladinou) |
Délka | 66,8 m |
Šířka | 8,8 m |
Ponor | 6,3 m |
Pohon | 3 diesely, 1 elektromotor 1 lodní šroub 3150 + 4700 hp |
Rychlost | 14 uzlů (na hladině) 18,5 uzlu (pod hladinou) |
Dosah | 14 000 nám. mil při 10 uzlech (na hladině) 306 nám. mil při 3 uzlech (pod hladinou) |
Posádka | 77 |
Výzbroj | 6× 533mm torpédomet |
Radar | BPS-12 |
Sonar | BQS-4, BQR-2 |
Ostatní | operační hloubka ponoru 210 m |
Třída Barbel byla třída diesel-elektrických ponorek námořnictva Spojených států amerických z éry studené války. Celkem byly postaveny tři jednotky této třídy. Ve službě byly v letech 1959–1990. Vyřazená ponorka USS Blueback byla zachována jako muzeum.
Jsou to poslední konvenční ponorky postavené pro americké námořnictvo. V době své stavby představovaly, kromě svého pohonu, nejpokročilejší ponorky světa.[1] Jako první válečné lodě využily kapkovitého tvaru trupu, výrazně zlepšujícího jejich výkony při plavbě pod hladinou a vyzkoušeného na experimentální ponorce USS Albacore (AGSS-569). Představovaly tak důležitý posun v konstrukci a výkonech ponorek. V americkém námořnictvu však neměly následovníky, neboť námořnictvo upřednostnilo stavbu výkonnějších jaderných ponorek.
Modifikací tohoto amerického projektu vznikly rovněž dvě nizozemské ponorky třídy Zwaardvis a z nich odvozené dvě tchajwanské ponorky třídy Chaj-lung. Na třídu Barbel navazovaly rovněž japonské třída třída Uzušio a třída Júšio.[1]
Stavba
Celkem byly postaveny tři ponorky této třídy. Do jejich stavby se zapojily loděnice Portsmouth Naval Shipyard, Ingalls Shipbuilding a New York Shipbuilding Corporation. Stavba byla zahájena v roce 1956. V letech 1958–1959 byly jednotlivé ponorky spouštěny na vodu a v roce 1959 všechny vstoupily do aktivní služby.
Jednotky třídy Barbel:[2]
Jméno | Loděnice | Založení kýlu | Spuštěna | Vstup do služby | Status |
---|---|---|---|---|---|
Barbel (SS-580) | Portsmouth Naval Shipyard | 1956 | 19. července 1958 | 17. ledna 1959 | Vyřazena 1990. |
Blueback (SS-581) | Ingalls Shipbuilding | 1957 | 16. května 1959 | 15. října 1959 | Vyřazena 1990, zachována jako muzejní loď. |
Bonefish (SS-582) | New York Shipbuilding Corporation | 1957 | 22. listopadu 1958 | 9. července 1959 | Dne 24. března 1988 vážně poškozena požárem, neopravena. Vyřazena 1989. |
Konstrukce
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5d/USS_Bonefish%3B0858205.jpg/220px-USS_Bonefish%3B0858205.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/USS_Bonefish_%28SS-582%29_quarters.jpg/220px-USS_Bonefish_%28SS-582%29_quarters.jpg)
Ve své době se jednalo o technologicky velice pokročilou konstrukci, jak po stránce tvaru trupu, použitého pohonu i elektroniky.[3] Ponorky byly vybaveny radarem BPS-12, sonary BQS-4, BQR-2 a systémem elektronického boje BLR-1.[2] Novinkou bylo použití kapkovitého tvaru trupu, díky kterému měly ponorky mnohem lepší vlastnosti při plavbě pod hladinou. Dvouplášťový trup byl přitom postaven z vysokopevnostní oceli typu HY80 (u této třídy byla použita poprvé).[4] Rovněž to byly první americké ponorky, které měly všechna kontrolní a povelová pracoviště soustředěna do jednoho velícího střediska.[5] Výzbroj ponorek tvořilo šest píďových 533mm torpédometů Mk.58. Zásoba torpéd činila 22 kusů.[2]
Pohonný systém tvořily tři diesely Fairbanks-Morse o výkonu 3150 hp a jeden elektromotor Westinghouse o výkonu 4700 hp, pohánějící jeden lodní šroub. Nejvyšší rychlost dosahovala 14 uzlů na hladině a 18,5 uzlu pod hladinou. Energie z akumulátorů dovolovala plavbu plnou rychlostí po 30 minut či po 102 hodin rychlostí 3 uzly.[3] Dosah byl 14 000 námořních mil při plavbě 10 uzly na hladině a 306 námořních mil při rychlosti tří uzlů pod hladinou. Operační hloubka ponoru dosahovala 210 metrů.[2]
Modifikace
V šedesátých letech byl systém elektronického boje BLR-1 nahrazen modernějším WLR-1.[2]
Operační služba
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/60/USS_Blueback_SS_581_-_Portland_OR.jpg/220px-USS_Blueback_SS_581_-_Portland_OR.jpg)
Ponorky čekala dlouhá operační služba trvající prakticky až do konce studené války. Jako první byla vyřazena Bonefish, neboť ta již 24. března 1988 utrpěla vážné poškození při požáru akumulátor. V důsledku požáru zahynuly tři členové posádky a ponorka poté již nebyla opravena.[3]
Barbel a Blueback byly vyřazeny v roce 1990. Barbel byla v roce 2001 potopena jako cvičný cíl. Blueback byla poslední diesel-elektrickou ponorkou, která byla přijata do stavu amerického námořnictva a zároveň poslední konvenční bojovou ponorkou, která z něj byla vyřazena. Po vyřazen byla zachována jako muzejní loď. Po roce 1990 tak americké námořnictvo používá pouze jaderné ponorky, USS Nautilus počínaje.[3]
Odkazy
Reference
- ↑ a b The last US Navy diesel subs -Barbel Class [online]. Navypedia.org, 2016-03-03 [cit. 2022-02-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d SS-580 Barbel [online]. Globalsecurity.org, rev. 2010-11-03 [cit. 2010-12-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SS-580 Barbel - Design Innovations [online]. Globalsecurity.org, rev. 2010-11-03 [cit. 2010-12-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PEJČOCH, Ivo; NOVÁK, Zdeněk; HÁJEK, Tomáš. Válečné lodě 6 – Afrika, Blízký východ a část zemí Evropy po roce 1945. Praha: Ares, 1994. ISBN 80-86158-02-0. S. 75.
Literatura
- PEJČOCH, Ivo; NOVÁK, Zdeněk; HÁJEK, Tomáš. Válečné lodě 6 – Afrika, Blízký východ a část zemí Evropy po roce 1945. Praha: Ares, 1994. ISBN 80-86158-02-0. S. 389.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Třída Barbel na Wikimedia Commons