Hossain Mohammad Ershad
Hossain Mohammad Ershad | |
---|---|
![]() Hossain Mohammad Ershad vuonna 1986. | |
Bangladeshin presidentti | |
11. joulukuuta 1983 – 6. joulukuuta 1990 | |
Edeltäjä | Ahsanuddin Chowdhury |
Seuraaja | Shahabuddin Ahmed |
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 1. helmikuuta 1930 |
Kuollut | 14. heinäkuuta 2019 (89 vuotta) |
Tiedot | |
Puolue | Jatiya |
[ Muokkaa Wikidatassa ] ![]() | |
Infobox OK |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Hussain_M._Ershad.jpg/250px-Hussain_M._Ershad.jpg)
Hossain Mohammad Ershad (1. helmikuuta 1930 Dinhata – 14. heinäkuuta 2019[1]) toimi Bangladeshin presidenttinä vuosina 1983−1990.[2] Ollessaan maan armeijan komentaja hän teki 24. maaliskuuta 1982 verettömän vallankaappauksen, kumosi perustuslain, erotti hallituksen ja presidentti Abdus Sattarin sekä kielsi puolueiden toiminnan. Hän ilmoitti, että poikkeustila tulisi jatkumaan kaksi vuotta. Ershad nimesi presidentiksi Ahsanuddin Chowdhuryn ja otti itselleen pääministerin tehtävän. Tavoitteekseen hän ilmoitti maan poliittisen elämän vakauttamisen, korruption poistamisen ja hallintokoneiston kuntoon laittamisen. Nämä tavoitteet olivat kansan odotusten mukaisia, ja Ershad olikin suosittu kansan keskuudessa. Joulukuussa 1983 hän otti presidentin tehtävän itselleen. Vuoden 1984 maareformin kautta uudistettiin maataloutta ja annettiin talonpojille taloudellisia oikeuksia ensi kertaa maan historiassa.[3]
Poikkeustila päättyi vuonna 1986, kun maassa pidettiin parlamentin ja presidentin vaalit. Ershad tuli valituksi presidentiksi viisivuotiskaudelle. Jatkokausi oli kuitenkin vaikea, sillä vuonna 1987 puhjenneet oppositiovoimien mielenosoitukset pakottivat Ershadin julistamaan poikkeustilan. Hänen oli annettava jonkin verran periksi islamistisille vaatimuksille, ja maa julistettiin 1988 islamilaiseksi tasavallaksi. Vuoden 1990 levottomuudet pakottivat Ershadin eroamaan, ja presidentiksi tuli Shahabuddin Ahmed. Seuraavana vuonna Ershad joutui oikeuden eteen korruptiosyytteiden vuoksi, ja hän sai vankeustuomion.[2] Hän teki kuitenkin paluun politiikkaan jatiya-puolueensa johtajana.
Lähteet
|