(III.) Frigyes német király
III. Frigyes | |
![]() | |
19. századi portré | |
Osztrák herceg | |
Uralkodási ideje | |
1298 – 1330 | |
Elődje | I. Albert |
Utódja | II. Albert, Ottó |
Német király | |
Uralkodási ideje | |
1314. október 19.[1] – 1330. január 13. | |
Koronázása | 1314. november 25.[1] |
Elődje | VII. Henrik |
Utódja | IV. Lajos |
Életrajzi adatok | |
Uralkodóház | Habsburg-ház |
Született | 1289 Bécs[1] |
Elhunyt | 1330. január 13. (41 évesen) Gutensteini Kastély |
Nyughelye | Szent István-székesegyház |
Édesapja | I. Albert német király |
Édesanyja | Görzi Erzsébet német királyné |
Testvére(i) |
|
Házastársa | Aragóniai Izabella német királyné |
Gyermekei |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz III. Frigyes témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
III. Frigyes vagy Szép Frigyes (németül: Friedrich der Schöne), (1289[2] – 1330. január 13.[1]) német király 1314-től és ugyancsak III. Frigyes néven Ausztria uralkodó hercege 1308-tól haláláig. Családja révén említik még I. Habsburg Frigyes néven is. Német királyként az ellenkirályok között tartják számon, ezért a sorszámozása csak feltételes.
Élete
Ifjúkora
Frigyes I. Albert német király és Karintiai Erzsébet fiaként látta meg a napvilágot. Bátyja, Rudolf halála és az édesapja elleni 1308-as merénylet után ő lett Ausztria hercege.
Eredetileg baráti viszonyt tartott fenn unokatestvérével Bajor Lajossal, de kapcsolatuk elmérgesedett, amikor Frigyest bízták meg Alsó-Bajorország kormányzásával. 1313. november 9-én Lajos legyőzte unokatestvérét a gamelsdorfi csatában és lemondásra kényszerítette.
Királlyá választása
VII. Henrik német-római császár halála után Frigyes is indult a császári címért. Frigyest II. Henrik Karintia hercege, I. Rudolf rajnai palotagróf(wd), I. Rudolf szász–wittenbergi herceg(wd) és II. Henrik kölni érsek(wd) választotta meg Sachsenhausenben.[1] Egy nappal később Bajor Lajost a Main jobb partján választották meg luxemburgi Balduin trieri érsek(wd), Péter mainzi püspök(wd), János cseh király, Waldemar brandenburgi őrgróf(wd) és II. János szász-lauenburgi herceg(wd). Frigyest 1314. november 25-én a bonni Münsterban koronázta római-német királlyá Heinrich von Virneburg kölni érsek, míg Ludwig koronázását ugyanazon a napon Aachenben, a hagyományos koronázási helyen Peter von Aspelt mainzi érsek végezte. A helyzetet eleinte bonyolította a pápai trón betöltetlensége (1316–1318) is, így kettejük között csak a fegyverek dönthettek.[1]
Polgárháború Németországban
Frigyes harcias öccse, I. Lipót osztrák herceg ugyan 1315-ben végigdúlta Bajorországot, de a bátyját el nem ismerő svájciaktól még ugyanebben az évben Morgartennél vereséget szenvedett – ami meggyengítette a Habsburgok helyzetét az alpesi országban.[1] Jó lehetőséget kínált volna az előrelépésre a szövetkezés a Lajost támogató János cseh király ellenzékével (1317), ám megfelelő támogatás híján a felkelés nem vezetett sikerre.[3] Ugyancsak kudarcba fulladt 1318-ban Speyer, majd Strassburg ostroma.[4] 1320-ban Lipót ismét megpróbálkozott Speyer bevételével, de a város felmentésére siető Lajos elől visszavonult.[4] Az 1316-ban megválasztott új pápa, XXII. János sem könnyítette meg a harcoló felek helyzetét.[4] Minden diplomáciai ötlet és pénzügyi támogatás hiábavalónak bizonyult, a pápa se Frigyes, se Lajos megválasztását nem volt hajlandó szentesíteni.[4]
A két király küzdelmét végül a (valójában ampfingi) mühldorfi csata döntötte el 1322. szeptember 28-án.[4] A magyar csapatok által is segített Frigyes vereséget szenvedett, és Henrik fivérével együtt maga is fogságba esett. Két és fél évet raboskodott a felső-pfalzi Trausnitz várában (a Rajnai Palotagrófság északi részén).[4] Vele esett fogságba 1300 osztrák és salzburgi nemese.
Lipót 1324-ben még IV. Károly francia királlyal is hajlandó volt tárgyalni annak császárrá választásáról és a maga birodalmi helytartóvá emeléséről.[4]
Közös uralkodása Bajor Lajossal
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9b/Frederick_III_the_Fair.jpg/200px-Frederick_III_the_Fair.jpg)
Frigyes végül már hajlott volna a lemondásra.[4] Lajos elengedte, hogy ehhez testvérei beleegyezését is megszerezhesse, de mivel Lipót ezt megtagadta, Frigyes visszatért a fogságba.[4] A megegyezés ennek dacára sikerült, sőt Lajos az 1325-ben Münchenben megkötött titkos szerződés értelmében társuralkodónak is elismerte.[4]
Mivel a pápa ellenezte a császári cím ilyen megosztását, a két „társcsászár” 1326 januárjában Ulmban kiadott egy dekrétumot, amelynek értelmében Frigyes német király lett, Lajos pedig Itália uraként megtartotta a német-római császár címét.
Később újra szembefordultak, ám miután legfőbb támogatója, Lipót 1326-ban meghalt, Frigyes mindinkább háttérbe szorult Lajos mögött.[4] Visszavonulásával lényegében lemondott a további politikai szereplésről.[4] Frigyes támogatta a Károly Róbert ellen pártot ütő Kőszegi családot, ezért a magyar uralkodó Frigyes ellen lázadó öccsét, a családi tartományok megosztását követelő Ottót segítette.[4] Az egyesült cseh–magyar támadás ellen az osztrák hercegek tehetetlenek voltak.[4] Az 1328-ban megkötött brucki békében Frigyes és fivérei többszöri ígéretüket most már tényleg betartva kénytelenek voltak visszaadni a birtokukban lévő nyugat-magyarországi területeket.[4]
Frigyes másfél évvel ezután, 1330 januárjában halt meg[4] a Bécsi erdőben álló gutensteini várban. Mauerbachban temették el az általa alapított monostorban. 1783-ban maradványait átszállították a bécsi Szent István-dómba.
Gyermekei
- Frigyes 1315. május 11-én[2] kötötte meg házasságát Ravensburgban[2] Aragóniai Izabellával (1296 – 1330. július 12.). Frigyükből 3 gyermek született:
- Frigyes (1)[2] (1316 – 1322)
- Erzsébet[2] (1317 – 1336. október 23.)
- Anna[2] (1318 – 1343. december 14.) ∞ 1) XV. Henrik alsó-bajor herceg 2) IV. (Meinhardiner) János Henrik görzi gróf
- Frigyesnek született három törvénytelen gyermeke is:
Jegyzetek
- ↑ a b c d e f g Weiszhár Attila – Weiszhár Balázs: Német királyok, római császárok. Budapest: Mæcenas. 1998. ISBN 963 9025 66 6 105. oldal
- ↑ a b c d e f g h i Habsburg 2 (angol nyelven). Genealogy.eu. (Hozzáférés: 2011. január 10.)
- ↑ Weiszhár, 105–106. oldal
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p Weiszhár, 106. oldal
Források
- Magyar nagylexikon VIII. (Ff–Gyep). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 1999. 318. o. ISBN 963-85773-9-8
Kapcsolódó szócikkek
- Német királyok listája
- Német királyok és császárok családfája
- A vegyesházi királyok kora
- Kőszegi család
Előző uralkodó: I. Albert | Következő uralkodó: II. Albert és Ottó |
Németország-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap