Bibliai tévedhetetlenség
A bibliai tévedhetetlenség keresztény és zsidó teológiában egy olyan doktrinális álláspont, amely szerint mivel a Biblia isteni ihletésű, nem tartalmaz hibákat, sem a hívők hitét és életét, sem a történelmi és földrajzi témákat illető szövegek hitelességét illetően.
Egyesek egyenlőségjelet tesznek a tévedhetetlenség és a bibliai tévedhetetlenség közé, azaz csak abban tévedhetetlen, amit a keresztény hit és a gyakorlat tekintetében mond, mások nem.[1][2]
Több felekezet vallja a teljes bibliai tévedhetetlenséget, főleg a fundamentalista és resztoránus protestánsok.
A tévedhetetlenség tana
Sok felekezet úgy véli, hogy az egész Bibliának maga Isten a szerzője, miközben emberi írókon keresztül dolgozott, egy „ihletésnek” nevezett folyamatban.[3] A kereszténység egyes egyházaiban ez a tanítás különösen a következő szövegeken alapul:[3]
Timótheoszhoz írt II. levél, amelyet a hagyomány szerint Pál apostol egyik tanítványának írt:
- « A teljes Írás Istentől ihletett, és hasznos a tanításra, a feddésre, a megjobbításra, az igazságban való nevelésre; hogy az Isten embere tökéletes és minden jó cselekedetre felkészített legyen. » [4]
Továbbá Péter II levelében, amelyet a hagyomány alapján Péter apostol írt:
- « Mindenekelőtt azt kell megértenetek, hogy az Írás egyetlen prófétai beszéde sem egyéni értelmezés dolga. Mert sohasem emberi akaratból származott a prófétai beszéd, hanem Isten szent emberei a Szentlélektől sugalmazva szóltak. » [5]
Példabeszédek, amelyet a hagyomány a bölcs Salamon királynak tulajdonít:
- « Isten minden szava színtiszta (igazság), pajzs azoknak, akik hozzá menekülnek. » [6]
Sokan, akik hisznek a Szentírás teljes isteni ihletésében, azt tanítják, hogy az tévedhetetlen. A tévedhetetlenség doktrínája azt tanítja, hogy a Biblia, ha megfelelően értelmezik, nem követ el semmilyen hibát, és nem tartalmaz legendákat vagy mítoszokat. Nincsenek hibák a történelmi események rögzítésében vagy a teológiai igazságok megállapításában.[7] Következésképpen a Szentírásban mindenben meg lehet bízni, ami abban le van írva,[7] mert maga állítja saját tévedhetetlenségét.[3] Nézetük szerint a Biblia teljesen tökéletes, nem hagy teret a „részleges tökéletesség” elméleteinek.[3]
Kritika
A mai bibliatudósok zömmel egyetértenek abban, hogy a Timótheoszhoz írt II. levelet nem Pál írta, hanem később egy névtelen szerző, valamikor i.sz. 90 és 140 között.[8][9] Péter II. levelét a mai tudósok szintén pszeudoepigráfnak tartják, azaz a bemutatkozással ellentétben nem Péternek tulajdonítják.[10][11][12] A példabeszédek könyvének mondásai az ókori Közel-Kelet nemzetközi bölcsességei alapján [13] egy későbbi korban, Kr. e. 200-ig terjedően keletkeztek.[14]
Attól eltekintve hogy hagyományos nézettel szemben nem is apostolok a szerzői, a Timótheoszhoz írt II. levél és Péter II. levelében található utalások a héber Bibliára vonatkoznak, és nem a keresztény Bibliára, amelyet még nem állítottak össze az első és második században.[15]
Azt az elképzelést, hogy a Biblia nem tartalmaz hibákat, főként az isteni ihletésre utaló szövegekre való hivatkozással indokolják. Ezt az érvelést azonban körkörös érvelésként kritizálják. Ráadásul egyetlen bibliai szöveg sem mondja ki, hogy mivel egy ember ihletett volt, ezért mindig helyes a transzcendens tolmácsolásában vagy megállapításaiban.[15]
Nyilvánvaló, hogy sok bibliai állítás egyszerűen nem igaz, és tarthatatlan, ha a tudomány és a történelem modern ismeretei szerint ítéljük meg.[15][16] Megoszlanak a vélemények arról, hogy a Biblia mely részei megbízhatóak. Isten természetéről például a Biblia kétféle lényt mutat be: az Ószövetség a maga antropomorf elképzeléseivel egy haragos, féltékeny törzsi istenséget [17], rablás és gyilkosság,[18] faji előítélet,[19] vallási türelmetlenség helyeslésével [20] és egy szerető, megbocsátó mennyei apát.[15]
A Biblia kozmológiája azt sugallja, hogy a Föld lapos, a Nap kerüli körbe a Földet, továbbá hogy a Föld hat nap alatt jött létre.[15]
A Biblia szó szerinti értelmezése, különösen a Teremtés könyve, számos keresztény fundamentalista hitet szült , amelyeket ma tudománytalannak tekintenek, beleértve a fiatal (6000 éves) Föld kreacionizmusát és azt a hiedelmet, hogy az özönvíz az egész világot teljesen ellepte.[21]
Sok keresztény által vallott hamis felfogás az, hogy a Biblia ellentmondásoktól mentes.[22] Pár egymásnak ellentmondó állítás példája:
Isten jelleméről:
- « Izráel fenséges Istene nem hazudik, és nem is bán meg semmit, mert nem ember ő, hogy bármit is megbánjon. » [23]
- « Megbánta az Úr, hogy embert alkotott a földön, mélyen bánkódva szívében. » [24]
- « Megbánta az ÚR, hogy Sault Izráel királyává tette. » [25]
Isten látásáról:
- « Istent soha senki nem látta. » [26][27]
- « Az Úr pedig beszélt Mózessel, szemtől szembe, úgy, ahogy az ember a barátjával szokott beszélni. » [28]
- « Jákob elnevezte a helyet Penuelnek, mert – úgymond – „színről színre láttam Istent, és életben maradtam. » [29]
Történelem
A Szentírás tévedhetetlenségét vallották az egyházatyák, a középkori teológusok és közelmúltbeli pápák is a bibliatudományról szóló enciklikáikban.[30] Az az elképzelés, hogy a Biblia könyvei teljes mértékben tévedhetetlenek, széles körben elterjedt nézet volt a keresztények körében.[31]
Korai egyház
Szt. Jeromos egyházatya vallotta, hogy a Biblia írói semmiben sem tévedtek.[32] A korai egyházatyák bár megfigyeltek a Bibliában bizonyos történelmi következetlenségeket, egymásnak ellentmondó beszámolókat, sőt lehetséges ellentmondásokat is, megpróbálták ezeket összhangba hozni a Bibliáról alkotott nézetük fényében. Hogy harmonizálják a problémás részeket, időnként elutasították a szöveg szó szerinti értelmét, vagyis egy szövegrész „tévedhetetlen igazságát” gyakran nem szó szerinti, hanem morális vagy allegorikus értelemben találták meg.[33] Például a Genezis első teremtéstörténetében Isten az első napon fényt teremt, de csak a negyedik napon teremti meg a Napot, a holdat és a csillagokat. Órigenész és Ágoston, más atyák megoldása, hogy a Szentírás „tévedhetetlenségét” megmentsék, az volt, hogy bizonyos helyeken elutasítják a szó szerinti értelmezést és ehelyett egy allegorikusat javasoltak. Ágoston számára ez azt jelentette, hogy az első nap fénye a szellemi igazságot jelentette, míg a negyedik nap fénye a valódi fizikai fényt.[33]
Középkor
Az allegorikus szövegmagyarázat a késő középkorra már burjánzó túlzásokat vett fel.[34]
A középkori egyház teológusai, akárcsak a korai egyházé, azt tartották, hogy az isteni ihlet tévedhetetlen szöveget teremt. Alphonsus Tosatus (1400-1455) spanyol teológus például úgy vélte, hogy „az egész Szentírás... isteni kinyilatkoztatás a Lélek közreműködése által megóvja az írót a tévedéstől”.[35] Hervaeus Natalis (1260-1323) domonkos teológus azt mondta, hogy „bármi is van a Szentírásban, azt Isten mondja”, és mivel „biztos, hogy Isten nem hazudik”, a Szentírás nem tévedhet.[35]
A skolasztikus szerzők között Aquinói Tamás amellett állt ki, hogy minden értelmezés alapja a szó szerinti olvasatban kell legyen megtalálható,[34] és a Summa Theologiae-jában világosan kijelenti, hogy a Szentírás tévedésmentes.[35] Kizárta a tévedést a Szentírás történeti vonatkozásaiból is, amikor ezt írja például: „ha valaki azt mondaná, hogy Sámuel nem Elkána fia, ebből az következik, hogy az isteni Szentírás hamis lenne”. [35]
A 15. századtól a Szentírás bizonyos állításainak ellentmondó tudományos felfedezések veszélyeztették a Biblia tekintélyét. A 16. században a filológia fejlődése hozzájárult ahhoz, hogy kétségbe vonják a Biblia egyes részeinek történelmi értékét.
Újkor
A 16. századi reformátorok a Szentírás szövegéhez való visszatérést (Sola Scriptura-elv) sürgették. Luther nézete elődeihez hasonlóan (a korai egyház és a középkor) a Szentírás isteni ihletettségébe vetett hitére támaszkodott, hogy a Biblia Isten Igéje, és hogy Isten hitelesen szól hozzá.[36] Nagyszámú olyan kijelentést találhatunk Luthertől, amelyekben kifejezetten kijelenti, hogy a Szentírás Isten Igéje és úgy gondolta, hogy a Szentírás nem mondhat ellent önmagának, és mindenben igaz, történelmi, földrajzi, tudományos és spirituális kérdésekben.[37] Megjegyezte: „Lehetetlen, hogy a Szentírás ellentmondjon önmagának; ez csak az értelmetlen és makacs képmutatóknak tűnik így.”[38]
Kálvin János is osztotta Luther nézetét a Szentírással kapcsolatban; nemcsak határozottan megerősítette a Szentírás isteni szerzőségét, hanem azt is, hogy a Szentírás tévedésmentes.[37] Mint írta: „Az, amely megkülönbözteti a vallásunkat az összes többitől, hogy tudjuk, hogy Isten szólt hozzánk, és teljesen meg vagyunk győződve arról, hogy a próféták nem a saját gondolatukból beszéltek, hanem a Szentlélek eszközeiként írták, amit a mennyből kijelentettek számukra.”[39] Azt sugallta, hogy ha Mózes hibázott, amikor megírta a Genezis beszámolóját, az azt jelenti, hogy a Szentlélek hibázott.[37]
A fő reformátorok fenntartották a Biblia teljes sugallmazottságának tételét.[34] Nemcsak azt fejezték ki különféle írásaikban, hogy a Bibliát tévedésmentesnek tartják, hanem a római katolikus egyházzal folytatott protestáns viták is bebizonyították, hogy mindkét csoport a bibliai tévedhetetlenséghez ragaszkodott.[37]
Bellarmin Róbert jezsuita bíboros azt mondta 1586-os De verbo Dei című művében, hogy "A Szentírásban nem lehet tévedés, akár a hittel, akár az erkölcsökkel/mással foglalkozik, akár valami általánost vagy az egész egyházra jellemzőt mond, vagy valami különöset és csak egy személyre vonatkozik." A nézetei rendkívül fontosak voltak Galilei elítélésében és a katolikus vitákban.[40] A bibliai tévedhetetlenség kérdése valóban élesen felmerült a Galilei-ügy (1616-1633) során, amikor az itáliai tudós heliocentrikus álláspontja ellentmondani látszott a Biblia egyes szakaszainak.
A 17. század óta, a modern szövegkritika kibontakozásának megjelenésével a nagy egyházak azonban kezdtek elfordulni a merev „szó szerinti sugalmazás és tévedésmentesség” elméletétől.[41] Az 1670-es évekban Baruch Spinoza olyan írásokat tett közzé, amelyek elutasították a Biblia szó szerinti értelmezését, újraértelmezték Istent panteista vagy panenteista értelemben, és azzal érvelt, hogy a Biblia hibákat és ellentmondásokat tartalmaz.[31] Spinoza munkái évtizedekkel a halála után is nagy hatást gyakoroltak.[31] Az ő racionalizmusa fektette le a modern bibliakritika alapjait az 1670-es évek végén.[31]
Richard Simon francia pap a maga részéről 1678-ban megírta az Ószövetség kritikai történetét (Histoire critique du Vieux Testament),[42] amely az egyház részéről akkor ellenségeskedésbe ütközött.[43] (Jóval később, a 20. század végén, 1993-ban a Pápai Bibliai Bizottság őt ismerte el a „modern bibliai exegézis atyjának”.)[44]
A 18. század elején a bibliakutatók a teremtéstörténet két különböző elbeszélését hangsúlyozták, Genesis 1. és 2. része között.[31] A későbbiekben több különböző írót vagy dokumentumot is megállapítottak Mózes könyveihez, amelyekett ma jahvista, elohista, deuteronómista és papi forrás neveken ismerünk.[45]
19–20. század
A 19. század elején az Egyesült Államok híres egyetemének, a Harvard College lelkészképzője a kongrecionalista trinitáriusról a szentháromság-tagadó unitarizmusra váltott,[31] a neve pedig Harvard Divinity School lett. 1820 táján a bostoni kongregacionalisták is lemondtak a kálvinizmusról az unitarizmust felvéve.[31]
1859-ben Charles Darwin kiadta híres művét, A fajok eredetét. A mű népszerűsége az angol nyelvű világban sok egyházi vezetőt arra késztetett, hogy újraértelmezzék a bibliai teremtéstörténetet.[31] Miután az akadémikusok többsége elfogadta a darwini evolúciós elméletet, népszerűvé vált az a gondolat, hogy az Mózes I. könyvének 1-11. része tény- és tudományhibákat tartalmaz.[31]
A 20. század közepén a fundamentalista keresztények létrehozták az USA-ban a Fuller Teológiai Szeminárium (wd) felekezetközi evangelikál lelkészképző intézetet, amely kezdetben a bibliai tévedhetetlenség bástyája volt.[31] Arra törekedtek, hogy visszahódítsák a főbb protestáns egyházakat, amelyek a modernista vita során liberálissá váltak.[31] Később, az 1960-as és 1970-es években liberális szemléletű professzorok is érkeztek az iskolába,[46] ami feszültségekhez vezetett, mert ők nem értettek egyet a bibliai tévedhetetlenséggel.[46][47] Így az iskola feladta a bibliai tévedhetetlenség tanát.[31]
1950-es években Kathleen Kenyon régész azt bizonyította, hogy az ásatásának feltárásai nem egyeztethetők össze az ószövetségi történettel [48] Jerikó és falai elpusztításáról. Felerősödött egyben az az elképzelés, hogy a héberek Egyiptomból Kánaánba (Jerikón keresztül) való bevonulása történetének nincs régészeti alátámasztása.[31] Tovább erősödött az a nézet, hogy a Biblia történelmi és régészeti hibákat tartalmaz.[31]
Rudolf Bultmann (1884-1976), német protestáns teológus az evangéliumok demitologizálásáról ismert. Ő azzal érvelt, hogy az evangéliumokat nem a négy evangélista írta, hanem az apostolok halála után egy keresztény közösség, olyan emberek, akik nem ismerték Krisztust, és nem voltak tanúi az ő életének.[49] Ezért ezeket az elbeszéléseket nem szabad objektív történelmi eseményeknek tekinteni, mert már a korai jeruzsálemi közösség hitéből származtak.
1978-ban az evangelikál vezetők kiadták a chicagói nyilatkozatot (wd) a bibliai tévedhetetlenségről, a Szentírás liberális felfogására irányuló irányzattal szemben. A nyilatkozat különféle részleteket dolgozott ki a „Megerősítjük...” és a „Tagadjuk...” páros cikkeiben. Világossá tették, hogy „a bibliai tévedhetetlenség” csak a spirituális, vallási vagy megváltási témákra korlátozódik, kizárva a történelem és a tudomány területére vonatkozó állításokat. Továbbá tagadták, hogy a földtörténettel kapcsolatos tudományos hipotézisek felhasználhatók lennének a Szentírás teremtésről és az özönvízről szóló tanításának megdöntésére.[50]
21. század
Napjainkban a keresztény szentírásértelmezők a Bibliai szövegeinek több mint kétszáz éves intenzív történet-kritikai és irodalomelméleti tanulmányozásából profitálhatnak, és emellett számos új értelmezési irányzat is jelen van, amelyek a kortárs kulturális áramlatok hatásait tükrözik.[34]
Több felekezet vallja a teljes bibliai tévedhetetlenséget, főleg a fundamentalista és resztoránus protestánsok, az adventizmus mozgalmához tartozó közösségek, köztük a krisztadelfiánusok,[51][52][53] a hetednapi adventisták,[54][55] a Jehova Tanúi.[56][57][58][59]
A történelmi nagy egyházak, mint a katolikus, ortodox, evangélikus, református és anglikán egyházak bár kijelentik, hogy a Bibliát Isten ihlette, és tévedhetetlen a hit és erkölcs terén, de ez a tévedhetetlenség nem terjedhet ki a történelmi, vagy a földrajzi vonatkozásokra, valamint az egyes szerzők a saját közösségük kulturális értelmezése és saját megértésük, valamint szókincsük és megfogalmazási képességük szerint vetették papírra a sugalmazott gondolatokat.[60][61][62]
Sok kortárs keresztény, bár ragaszkodik a Biblia alapvető erkölcsi és teológiai igazságaihoz, nem tudja elfogadni a Biblia ősi kozmológiai felfogását.[15]
Jegyzetek
- ↑ McKim, DK, Westminster dictionary of theological terms, Westminster John Knox Press, 1996.
- ↑ Geisler, N. L. (ed), Inerrancy, Zondervan, 1980, p. 22. "The trouble is that such a distinction is nowhere to be found in Jesus' own teaching, and seems to be precluded by His testimony both to the unqualified historical accuracy and the inspiration of the Old Testament ... The attempt to discriminate ... seems to be a product of the nineteenth and twentieth centuries".
- ↑ a b c d Why is it important to believe in biblical inerrancy? (angol nyelven). GotQuestions.org. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Magyar Bibliatársulat újfordítású Bibliája (2014) - Pál második levele Timóteushoz - 2Tim 3,16-17 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 13.)
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - Péter második levele - 2Pét 1,20-21 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 13.)
- ↑ szentiras.hu: Péld 30,5 | Szentírás (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ a b What Is the Doctrine of Biblical Inerrancy? by Don Stewart (angol nyelven). Blue Letter Bible. (Hozzáférés: 2023. augusztus 13.)
- ↑ Just, Felix, New Testament Letter Structure, <http://catholic-resources.org/Bible/Paul-Disputed.htm>.
- ↑ Collins, Raymond F. (2004), 1 & 2 Timothy and Titus: A Commentary, Westminster John Knox Press, p. 4, ISBN 0-664-22247-1
- ↑ Stephen L. Harris. Understanding the Bible. Mayfield, 388. o. (1992). ISBN 978-1-55934-083-0 „Most scholars believe that 1 Peter is pseudonymous (written anonymously in the name of a well-known figure) and was produced during postapostolic times.”
- ↑ Stephen L. Harris. Understanding the Bible: a reader's guide and reference. Mayfield Pub. Co., 295. o. (1980). ISBN 978-0-87484-472-6 „Virtually no authorities defend the Petrine authorship of 2 Peter, which is believed to have been written by an anonymous churchman in Rome about 150 C.E.”
- ↑ Dale Martin 2009 (lecture). "24. Apocalyptic and Accommodation". YouTube. Yale University. Accessed 22 July 2013. Lecture 24 (transcript)
- ↑ Harold Wayne Ballard – W. Dennis Tucker: An Introduction to Wisdom Literature and the Psalms: Festschrift Marvin E. Tate. 2000. ISBN 978-0-86554-652-3 Hozzáférés: 2023. augusztus 14.
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - A példabeszédek könyve - Péld 10,1 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ a b c d e f Biblical Inerrancy - New World Encyclopedia. www.newworldencyclopedia.org. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Inerrancy, Biblical | Encyclopedia.com. www.encyclopedia.com. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ 3 Mózes 26, 27 skk.; 4 Mózes 25, 1 skk.; 5 Mózes 1, 34; 1 Kir. 18, 38
- ↑ 2 Mózes 11, 4 sk.; 32, 27; 34, 24; 3 Mózes 24, 14; 4 Mózes 21, 2; 31, 1 skk.;5 Mózes 2, 34 skk.; 3, 3 sk.; 7, 2 és 16; 12, 29 skk.; 13, 9; Jós. 6, 21; 8, 24;, 10, 39; 11, 11; Bir. 21, 11; 1 Sám. 15, 3; 2 Kir. 9, 7; 10, 7
- ↑ 5 Mózes 7, 3; Jós. 23, 12; Ezra 4, 3; 9, 1; 10, 2; Neh. 10, 28 skk.
- ↑ szentiras.hu: Keresés: 1 Kir. 18, 40 | Szentírás (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Literal interpretation | Definition, Christianity, Hermeneutics, Key Figures, & Facts | Britannica (angol nyelven). www.britannica.com. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Biblical Errancy. (Hozzáférés: 2023)
- ↑ szentiras.hu: Magyar Bibliatársulat újfordítású Bibliája (2014) - Sámuel első könyve - 1Sám 15,29 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - Teremtés könyve - Ter 6,6 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Magyar Bibliatársulat újfordítású Bibliája (2014) - Sámuel első könyve - 1Sám 15,35 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - Evangélium János szerint - Jn 1,18 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - János első levele - 1Ján 4,12 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Káldi-Neovulgáta - Kivonulás könyve - Kiv 33,11 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ szentiras.hu: Szent István Társulati Biblia - Teremtés könyve - Ter 32,31 (magyar nyelven). szentiras.hu. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ (XIII. Leó, Enchiridion biblicum 124–131; XV. Benedek, Enchiridion biblicum 453–461; XII. Piusz, Enchiridion biblicum 560
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n Historical Timeline of the Debate about the Reliability and Inerrancy of the Bible (amerikai angol nyelven). Defending Inerrancy. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Szent Jeromos: Levelek, CXVI.3. Augustinus levele Hieronymushoz
- ↑ a b krhughes14: Were the Fathers Inerrantists? A Response to Kevin DeYoung (angol nyelven). Kyle R. Hughes, 2013. augusztus 20. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ a b c d James C. Livingston: Bevezetés a vallástudományba; Kanonizált vallási irodalom (2021)
- ↑ a b c d Brown, Derek J.: Inerrancy and Church History: The Middle Ages (angol nyelven). From the Study, 2014. október 20. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Robert Preus: “Luther and Biblical Infallibility,” in Inerrancy and the Church, 110 - idézi: Brown, Derek J.: Inerrancy and Church History: Calvin and Luther
- ↑ a b c d Brown, Derek J.: Inerrancy and Church History: Calvin and Luther (angol nyelven). From the Study, 2014. október 27. (Hozzáférés: 2023. augusztus 14.)
- ↑ Robert Preus: „The View of the Bible Held by the Church: The Early Church Through Luther”, Inerrancy, 380. – idézi: Brown, Derek J.: Inerrancy and Church History: Calvin and Luther
- ↑ Calvin, Second Timothy – idézi: Brown, Derek J.: Inerrancy and Church History: Calvin and Luther
- ↑ Hendel, Ronald. "The Dream of a Perfect Text: Textual Criticism and Biblical Inerrancy in Early Modern Europe," in e.d. Collins, J.J., Sibyls, Scriptures, and Scrolls: John Collins at Seventy, Brill, 2017, 517-541, esp. 524-531. On pg. 529, Hendel writes "The doctrine of uniform inerrancy in the literal sense across all details is an innovation of the Catholic-Protestant polemics after Trent."
- ↑ Richard R. Gaillardetz: A katolikus teológia megalapozása. Bevezetés a teológiai ismeretelméletbe (2011)
- ↑ Richard Simon: Histoire critique du Vieux Testament, 1685
- ↑ Jean Louis Ska, « Richard Simon: un pionnier sur les sentiers de la tradition », Recherches de science religieuse, vol. 97, no 2, 2009, p. 307 ISSN 0034-1258 et 2104-3884, DOI 10.3917/rsr.092.0307 (franciául)
- ↑ Pápai Bibliai Bizottság, A Biblia értelmezése az egyházban, Joseph Ratzinger bíboros előszava, 1993. április 15.
- ↑ Gordon Wenham, "Pentateuchal Studies Today," in Themelios 22.1 (October 1996): 3–13.
- ↑ a b Marsden, George M.. Reforming Fundamentalism: Fuller Seminary and the New Evangelicalism. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing (1987). ISBN 978-0-8028-3642-7
- ↑ George Thomas Kurian, Mark A. Lamport, Encyclopedia of Christianity in the United States, Volume 5, Rowman & Littlefield, USA, 2016, p. 929
- ↑ Józsué 6. rész
- ↑ Neues Testament und Mythologie. Das Problem der Entmythologisierung der neutestamentlichen Verkündigung (1941), in: H.-W. Bartsch (Hg.): Kerygma und Mythos, Band 1. 1948. 4. Aufl. Reich, Hamburg, 1960
magyarul: Jézus Krisztus és a mitológia. Az Újszövetség a bibliakritika fényében; ford. Takácsné Kovácsházi Zelma; Teológiai Irodalmi Egyesület, Bp., 1996 - ↑ The Chicago Statement on Biblical Inerrancy. [2023. augusztus 14-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2023)
- ↑ Nigel Scotland, A Pocket Guide to Sects and New Religions (Pocket Guides). 2005, Lion Books. pp.36-38. ISBN 978-0745951591.
- ↑ Hyndman, Rob (1999). The Christadelphians (Brothers and Sisters in Christ): Introducing a Bible-based Community Archiválva 2015. január 16-i dátummal a Wayback Machine-ben.. Beechworth, VIC: Bethel Publications. ISBN 81-87409-34-7.
- ↑ Bull, Mike. The Bible—The Word of God. Hyderabad: Printland Publishers. ISBN 81-87409-52-5.
- ↑ az adventisták szó szerint elfogadják a 6 napos teremtést (https://adventista.hu/kik-az-adventistak/hitelveink/a-teremtes/), hogy az egész emberiség Ádámtól és Évától származik, vagy az özönvizet (Tokics Imre: Özönvíz, youtube)
- ↑ 1. A Szentírás (magyar nyelven). Hetednapi Adventista Egyház. (Hozzáférés: 2023. június 21.)
- ↑ Agostino Clerici, Testimoni di Geova: già e non ancora. Il Settimanale della Diocesi di Como, anno XXVI, 29 giugno 2002, p. 7. CESNUR. (olaszul)
- ↑ Sito ufficiale dei testimoni di Geova che spiega come è considerata la Bibbia dai testimoni (olaszul)
- ↑ George D. Chryssides. Exploring New Religions. 2001, Bloomsbury Academic. pp.77,94,95,96,97,98,99,100,101,102,103,104,105,106,107. ISBN 978-0826459596.
- ↑ jw.org: Ne vezessen félre a világ bölcsessége!. (Hozzáférés: 2024) „Milyen nagyszerű, hogy minket a Biblia tévedhetetlen bölcsessége vezet!”
- ↑ Öt tévhit a Bibliáról és a katolikusokról, amikben még mindig sokan hisznek. KV BLOG. (Hozzáférés: 2024. július 16.)
- ↑ Amit tudni illik a Bibliáról. (Hozzáférés: 2024. július 16.)
- ↑ ALAPVETŐ TANÍTÁSOK - A BIBLIA - Tábori Püspökség. ktp.hu. (Hozzáférés: 2024. július 16.)