Emile Wauters
Emile Wauters | |
![]() | |
Önarcképe (1887) | |
Született | 1846. november 19. Brüsszel |
Meghalt | 1933. december 11. (87 évesen) Párizs |
Nemzetisége | belga ![]() |
Stílusa | akademikus |
Iskolái | brüsszeli akadémia párizsi akadémia |
Mestere(i) | Jean-François Portaels Jean-Léon Gérôme |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Emile Wauters témájú médiaállományokat. |
Emile Wauters (Brüsszel, 1846. november 19. – Párizs, 1933. december 11.) belga történeti festő.
Életpályája
Először Charles Albert (1821–1889) brüsszeli műhelyében lakberendezést tanult, Tanult Brüsszelben a stúdióban a lakberendező Charles Albert (1821–1889), majd átment Jean-François Portaels műhelyébe festést tanulni, Párizsban Jean-Léon Gérôme volt a mestere. 1869-ben a Szuezi-csatorna megnyitásánál ott volt, később is gyakran visszatért Egyiptomba, ott festette egyiptomi témájú képeit, például Út Kairó felé (antwerpeni múzeumban).
Főleg történeti képei jelentősek, A hastingsi csata után (1868), Burgundi Mária kegyelmet kér tanácsosai számára (1870), Burgundi Mária megesküszik, hogy a városi privilégiumokat megtartja (1876, brüsszeli városháza). 1881-ben Kairó című panoráma képével volt nagy sikere Brüsszelben.
Képei közt legkiválóbbak Hugo van der Goes, az őrült festő a Rouge-Cloitre kolostorban (1872) és Szobieski Bécs előtt (1883, mindkettő a brüsszeli Királyi Szépművészeti Múzeumban). Vannak, akik Hugo van der Goes... című alkotását a kései romantikus alkotások közé sorolják. Maga a téma is sugallja a romantikát, az őrült festő egy kolostorban szerzetesek és papok közt talál menedéket, de gyógyulást nem, hiszen továbbra is súlyosan nehezedik rá az a teher, hogy tervezett alkotásait már nem tudja létrehozni.[1]
Kiváló arcképfestő volt, ismert közéleti személyiségek arcképeit festette, megfestette Klementina belga hercegnő, majd Bleichröder, Rothschild, Lambermont báró arcmását. 200-nál több azonosított portrét tartalmaz életműve. Sikeres kiállításai voltak Brüsszel után Bécsben, Berlinben, Műnchenben és Európa más városaiban, mindezek erősítették az ő pozícióját.[2] Európa számos országának akadémiája fogadta taggá vagy tiszteletbeli taggá, Brüsszel, Bécs, Berlin, München, Madrid, a francia Institut de France levelező tagjává választotta. Ugyanezen országokban és városokban magas kitüntetésekben részesült.
Sokat utazott, végül 1890-ben Párizsban telepedett le.
Magyar vonatkozás
Megfestette Munkácsy Mihály arcképét, amelyet ma a békéscsabai Munkácsy Mihály Múzeumban őriznek.
Képeiből
- Hugo van der Goes, az őrült festő a Rouge-Cloitre kolostorban (1872)
- Clementine hercegnő egész alakos portréja
- Munkácsy Mihály arcképe
- Gerson von Bleichröder német bankár portréja
Jegyzetek
Források
- Művészeti lexikon. 2. köt. Szerk. Éber László. Budapest : Éber László kiadása, 1936. Wauters szócikkét lásd 608. p.
- Művészeti lexikon I–IV. Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981–1983.
- Emile Wauters Works Online
Művészetportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap