Gianni Vernetti
![]() | Ez a szócikk vagy szakasz lektorálásra, tartalmi javításokra szorul. A felmerült kifogásokat a szócikk vitalapja részletezi (vagy extrém esetben a szócikk szövegében elhelyezett, kikommentelt szövegrészek). Ha nincs indoklás a vitalapon (vagy szerkesztési módban a szövegközben), bátran távolítsd el a sablont! Csak akkor tedd a lap tetejére ezt a sablont, ha az egész cikk megszövegezése hibás. Ha nem, az adott szakaszba tedd, így segítve a lektorok munkáját! |
Gianni Vernetti | |
![]() | |
Született | 1960. november 27. (63 éves)[1] Torino[1] |
Állampolgársága | olasz |
Foglalkozása |
|
Tisztsége |
|
Iskolái | Torinói Műszaki Egyetem |
| |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Gianni Vernetti témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Gianni Vernetti (Torino, 1960. november 27. –) olasz újságíró és politikus.
Élete
Építészetet tanult a Politecnico di Torino egyetemen és szerzett 1985-ben a diplomát. 1987-ben doktorált Milánóban. 1985 és 1990 között építészként és várostervezőként dolgozott.[2] 1993 és 1999 között Torino alpolgármestere volt.
2001-ben a L’Ulivo szövetség révén választották az olasz parlament képviselőházába.
2006-ban választották a szenátusba. 2006 és 2008 között külügyminiszter-helyettesként Romano Prodi második kormányának tagja volt.[3]
2008-ban harmadik ciklusra választották a képviselőházba. Három parlamenti ciklus után, 2013-ban úgy döntött, nem indul újra egy mandátumért.
2020 májusától a La Repubblica című lapban[4] számos vezércikket, riportot és interjút közölt, amelyek leírják a főbb globális válságokat, a demokráciák és a tekintélyelvűek közötti növekvő konfrontációt: rezsimek, a nemzetközi biztonságot fenyegető új fenyegetések, az orosz és kínai rezsimek által a Nyugat elé állított kihívások.
2022 márciusában megjelentette a Dissidenti című kötetét a Rizzoli kiadónál,[5] amelyben a demokráciák és az autokráciák közötti egyre erősödő konfrontációt elemzi, és utazásra viszi az olvasót Kurdisztán hegyei között, ahol a kurd harcosok legyőzték az IS dzsihadista milíciáit; a Himalája lejtőin, ahol egy maroknyi bátor szerzetes mentette meg az évezredes tibeti kultúrát; a kis és harcias Litvániában, amely a 20. század összes totalitarizmusát átélte, és ma Oroszországból és Fehéroroszországból disszidenseket fogad; Tajvan szigetén, amely ellenáll a kínai tekintélyelvűségnek.
Könyve
- Dissidenti. Da Aleksei Navalny a Nadia Murad, da Azar Nafisi al Dalai Lama: incontri con donne e uomini che lottano contro i regimi Copertina rigida. Rizzoli, Mailand, 2022. ISBN 978-88-1-716162-6
Magánélet
Felesége Laura De Donato újságíró. Négy gyermekük van.[2]
Jegyzetek
Politikaportál
Olaszország-portál