Hugo de Vries
Hugo de Vries | |
![]() | |
Született | 1848. február 16. Haarlem[1][2][3] |
Elhunyt | 1935. május 21. (87 évesen) Lunteren[3] |
Állampolgársága | holland |
Foglalkozása | genetikus, botanikus |
Tisztsége | Rector of the university of Amsterdam |
Iskolái | Leideni Egyetem |
Kitüntetései |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Hugo de Vries témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Hugo de Vries (Haarlem, 1848. február 16. – Lunteren, 1935. május 21.) holland genetikus, botanikus. Ő vezette be a "gén" és a "mutáció" kifejezést, más kutatóktól függetlenül újrafelfedezte Mendel törvényeit és kidolgozta az evolúció haladásának mutációelméletét.
Élete
Hugo de Vries 1848. február 16-án született a hollandiai Haarlemben Gerrit de Vries és Maria Everardina Reuvens gyermekeként. Apja jogász és mennonita diakónus volt, akit később, 1872-ben megválasztottak az ország miniszterelnökévé.[6] Anyai nagyapja a Leideni Egyetemen oktatott régészetet. 1862-ben apja bekerült az Államtanácsba (a kormány tanácsadó szervezetébe) és Hágába költöztek. Hugót gyerekkora óta érdekelte a botanika, középiskolás korában több díjat is nyert herbáriumaival.
1866-ban beiratkozott a Leideni Egyetemre, ahol botanikát tanult. Nagy hatással volt rá tanára, Willem Suringar, aki azonban szkeptikusan viszonyult Darwin evolúcióelméletéhez, amelyért de Vries lelkesedett. Szakdolgozatát a hő növények gyökerére gyakorolt hatásáról írta. 1870-ben megkapta diplomáját.
Egy rövid ideig oktatott, de még 1870-ben Heidelbergbe költözött, hogy az ottani egyetemen kémiát és fizikát hallgasson; eközben a neves botanikus Wilhelm Hofmeister laboratóriumában is dolgozott. A tanév második szemeszterében Julius Sachs würzburgi laboratóriumában a növények fejlődését tanulmányozta. 1871-től 1875-ig amszterdami iskolákban tanított állat- és növénytant, valamint geológiát. A vakációk alatt visszatért Heidelbergbe, hogy folytassa kutatásait.
1875-ben a Porosz Mezőgazdasági Minisztérium felajánlott neki egy tanári állást a még építés alatt álló berlini Mezőgazdasági Főiskolán. De Vries addig is Würzburgba költözött, ahol folytatta munkáját Sachs-szal és tanulmányozta a kultúrnövényeket. A főiskola még 1877-ben sem készült el, így egy rövid ideig Halle-Wittenberg egyetemén oktatott, majd még ugyanebben az évben elfogadta az akkor alapított Amszterdami Egyetem növényélettani tanszékének tanári állásajánlatát. 1878-ban adjunktussá, 1881-ben pedig rendes egyetemi tanárrá nevezték ki (utóbbit részben azért, nehogy visszatérjen Berlinbe, ahol a főiskola végre megnyitotta kapuit).
De Vries 1885-től 1918-ig az Amszterdami Botanikai Intézet és a botanikus kert igazgatói tisztét is betöltötte. 1918-ban nyugdíjba vonult és luntereni birtokán végezte tovább botanikai kísérleteit. 1935-ben halt meg, 87 éves korában.
Genetikai kutatásai
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/76/Hugo_de_Vries_2.jpg/160px-Hugo_de_Vries_2.jpg)
1889-ben publikálta Intracelluláris pángenezis,[7] c. könyvét, melyben továbbdolgozta Darwin pángenezis elméletét az öröklődésről. Ebben feltételezte, hogy az tulajdonságok öröklődése valamilyen részecskék továbbadásával kapcsolatos. Ezeket a részecskéket ő pángéneknek nevezte, amit 20 évvel később Wilhelm Johannsen génekre rövidített.
Pángén-elmélete azonban nem vált népszerűvé, ezért az 1890-es években különféle növényekkel hibridizációs kísérleteket végzett, hogy alátámassza teóriáját. Kortársaihoz hasonlóan nem ismert Gregor Mendel több évtizeddel korábbi munkáját, így tőle függetlenül újra felfedezte a domináns/recesszív tulajdonságot, a genetikai tulajdonságok szétválását és a második generációban a recesszív tulajdonságok 3:1 arányú újrafelbukkanását.[8] Egyúttal saját elméletét is igazolni látta, miszerint a genetikai tulajdonságok rendkívül kicsi részecskék formájában adódnak át.
De Vries úgy vélte, hogy pángénjei átjuthatnak egyik faj egyedeiből a másikéba, pl. ugyanaz az a gén okozhatja két növényfaj virágának szőrösségét. Bár bizonyos szempontból igaza volt (pl. a két fajnak közös őseitől örökölhette ugyanazt a gént) ő egy időben élő egyedek közti konkrét fizikai anyagátadódásra gondolt (ami ha nagyon ritkán ugyan, de tényleg megtörténhet a horizontális géntranszfer során).
Az 1890-es évek végén de Vries megtudta, hogy felfedezéseit Mendel már harminc évvel korábban publikálta. Ennek ellenére, amikor 1900-ban közzétette eredményeit a francia Comptes rendus de l'Académie des Sciences folyóiratban, először nem említette Mendelt és csak akkor javított cikkén, miután Carl Correns felhívta figyelmét a mulasztására. De Vries, Correns és Erich von Tschermak egymástól függetlenül fedezték fel újra Mendel törvényeit.
A mutációelmélet
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/Hugo_de_Vries_%281848-1935%29%2C_by_Th%C3%A9r%C3%A8se_Schwartze_%281851-1918%29.jpg/220px-Hugo_de_Vries_%281848-1935%29%2C_by_Th%C3%A9r%C3%A8se_Schwartze_%281851-1918%29.jpg)
Kortársai de Vries nevét leginkább mutációelméletéről ismerték. 1886-ban felfedezte, hogy a kertből kivadult ligetszépék (Oenothera lamarckiana) számos tulajdonságukban különböztek az eredeti változattól.[9] Ezeket a variációkat ő mutációknak nevezte. 1900-1903-ban megjelent Mutációelmélet c. könyvében azt állította hogy az evolúció nem feltétlenül a Darwin által javasolt módon, kis változásokkal, fokozatosan halad előre, hanem a mutációk révén ugrásszerűen is (ezzel ő volt a szaltációs elmélet egyik megalapozója). Elmélete komoly népszerűségre tett szert és többek között ez vezette Thomas H. Morgant a gyümölcslegyek mutációinak tanulmányozására. Az 1930-as évekre azonban bebizonyították hiányosságait és az modern evolúciós szintézis teóriája kiszorította az egyetemekről. A közvélemény azonban hosszú ideig továbbra is az ugrásszerű változások híve maradt.[10]. Utólagos vizsgálatok kiderítették, hogy ligetszépe-változatai jórészt kromoszómaaberrációk (pl. poliploidia vagy gyűrűkromoszómák) eredményei voltak. Ma a biológiában mutáció alatt inkább a DNS-szekvencia kisebb változásait értik, míg a közvéleményben a hollywoodi alkotások (pl. szuperhősfilmek) és képregények hatására továbbra is inkább a mutációk de Vries-i értelmezése él.[11]
De Vries volt az első, aki 1903-ban felvetette a kromoszómák rekombinációjának lehetőségét, miután röviddel előtte Walter Sutton bebizonyította, hogy a mendeli géneket a kromoszómák hordozzák.[12]
Elismerései
De Vriest 1878-ben felvették a Holland Királyi Tudományos Akadémia soraiba.[13] Tagjává választotta az Amerikai Filozófiai Társaság (1903), az Amerikai Tudományos Akadémia (1904),[14][15] az angol Királyi Társaság (1905), a Svéd Királyi Tudományos Akadémia (1910), az Amerikai Művészeti és Tudományos Akadémia (1921).[16], valamint a Leopoldina Német Természettudományos Akadémia (1933).[17] 1906-ban megkapta a Darwin-érmet, 1929-ben pedig a Linné-érmet. 1970-ben egy holdkrátert neveztek el róla.[18]
Jegyzetek
- ↑ Nagy szovjet enciklopédia (1969–1978), Де Фриз Хуго, 2015. szeptember 28.
- ↑ Onze Hoogleeraren (holland nyelven). Nijgh & Van Ditmar, 1898
- ↑ a b www.accademiadellescienze.it (olasz nyelven). (Hozzáférés: 2020. december 1.)
- ↑ List of Royal Society Fellows 1660-2007. Royal Society
- ↑ https://docs.google.com/spreadsheets/d/1dsunM9ukGLgaW3HdG9cvJ_QKd7pWjGI0qi_fCb1ROD4/pubhtml?gid=216486814&single=true
- ↑ Nanne van der Zijpp, "De Vries." Mennonite Encyclopedia, Scottdale, PA: Herald Press, 1955-59: vol. IV, p. 862-863.
- ↑ ESP Digital Books: Intracellular Pangenesis
- ↑ (1999) „Hugo de Vries on heredity, 1889-1903. Statistics, Mendelian laws, pangenes, mutations”. Isis; an International Review Devoted to the History of Science and Its Cultural Influences 90 (2), 238–267. o. DOI:10.1086/384323. PMID 10439561.
- ↑ de Vries, Hugo. Die Mutationstheorie. Versuche und Beobachtungen über die Entstehung von Arten im Pflanzenreich, Leipzig, Veit & Comp., 1901-03.
- ↑ Endersby, Jim (2013. szeptember 1.). „Mutant Utopias: Evening Primroses and Imagined Futures in Early Twentieth-Century America”. Isis 104 (3), 471–503. o. DOI:10.1086/673270. PMID 24341261.
- ↑ Mutants, The Encyclopedia of Science Fiction (2018. augusztus 12.)
- ↑ (2002) „100 years ago: Walter Sutton and the chromosome theory of heredity”. Genetics 160 (1), 1–4. o. DOI:10.1093/genetics/160.1.1. PMID 11805039.
- ↑ (1935) „Hugo de Vries (1848 - 1935)”. Science 81 (2111), 581–584. o. DOI:10.1126/science.81.2111.581. (Hozzáférés: 2015. július 20.)
- ↑ APS Member History. search.amphilsoc.org . (Hozzáférés: 2024. január 29.)
- ↑ Hugo de Vries. www.nasonline.org . (Hozzáférés: 2024. január 29.)
- ↑ Hugo de Vries (angol nyelven). American Academy of Arts & Sciences , 2023. február 9. (Hozzáférés: 2024. január 29.)
- ↑ Tagkönyvtár: Hugo de Vries (német nyelven). Deutschen Akademie der Naturforscher Leopoldina . (Hozzáférés: 2024. június 3.)
- ↑ de Vries (holdkráter) Gazetteer of Planetary Nomenclatureben; IAU (WGPSN) / USGS
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Hugo de Vries című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Biológiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap