Kolozsmonostori apátság
Kolozsmonostori apátság | |
![]() | |
Vallás | kereszténység |
Felekezet | római katolikus |
Egyházmegye | Gyulafehérvári főegyházmegye |
Egyházközség | Kolozsvár-monostori Fájdalmas Szűzanya plébánia |
Pap(ok) | Székely Dénes |
Építési adatok | |
Építése | 11. század |
LMI-kód | CJ-II-m-A-07396 |
Elérhetőség | |
Település |
|
Hely | ![]() |
Elhelyezkedése | |
![]() ![]() Kolozsmonostori apátság Pozíció Románia térképén | |
![]() | |
![]() | |
A Kolozsmonostori apátság weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Kolozsmonostori apátság témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A kolozsmonostori apátság a gyulafehérvári püspökség mellett a katolikus egyház egyik legkorábbi és legjelentősebb intézménye volt Erdélyben. A középkori erdélyi művelődéstörténet szempontjából is kiemelt jelentőségű az apátsági hiteleshely iratanyagának dokumentációs értéke miatt. Az apátság épületei közül fennmaradt templom ma Kolozsvár egyik műemléke, egyben a Kolozsvár-monostori Fájdalmas Szűzanya plébánia temploma. A romániai műemlékek jegyzékében a CJ-II-m-A-07396 sorszámon szerepel.[1]
Elhelyezkedése
Kolozsmonostor a várossal határos település volt, majd a városi tanács 1894-ben hozott rendelete 1895. január 1-jei hatállyal Kolozsvárhoz csatolta; ma a város nyugati részén helyezkedik el. Az apátság maradványai a Nagyváradra vezető út mentén jobboldalt, a kora középkori földvár védőgyűrűjének belsejében találhatóak. Az építmény panelházaktól körülvéve, egy 1987–88-ban épített felüljáró melletti magaslaton áll.[2]
Története
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/Calvaria_Church_entrance_%28Cluj-Napoca%29.jpg/220px-Calvaria_Church_entrance_%28Cluj-Napoca%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Cluj_-_calvaria_-_abside.jpg/220px-Cluj_-_calvaria_-_abside.jpg)
Az eredeti Benedek-rendi apátságot a régészeti leletek és az okiratok tanúsága szerint legkorábban I. Béla korában (1061–1063), legkésőbb I. László uralkodása alatt (1077–1095) alapították Boldogságos Szűz Mária tiszteletére. Alapítójának sokáig I. Bélát tartották egy 1263-as oklevél alapján, de utóbb ez a dokumentum hamisítványnak bizonyult; Kelemen Lajos szerint ugyanaz a várispán alapította, aki Kolozsvár városát is. A kolostor nem az erdélyi püspöknek, hanem közvetlenül az esztergomi érseknek volt alárendelve, ami többször is fegyveres támadásokhoz vezetett a kolostor ellen, mert az erdélyi püspökök próbálták hatáskörüket az apátságra is kiterjeszteni. Az apátság területén 1970 óta folytatott régészeti ásatások során mindössze annyit sikerült megállapítani, hogy a bencések legkorábbi épületei a 11. század második feléből származnak. A bencés apátsághoz virágzó gazdaság tartozott: szántóföldek, gyümölcsöskert, veteményeskert, virágoskert, szőlő és vízimalom.[3]
Adorján püspök (1187–1202) után Vilmos püspök (1204–1221) is fegyvereseket küldött az apátság ellen, akik feldúlták a rendházat és a templomot, az apátot elfogták, a pápai okleveleket elégették, a királyi privilégiumokat igazoló okiratokat a Szamosba dobták. Ezek miatt III. Honoriusz pápa 1222-ben vizsgálatot rendelt el. II. András kérésére a pápa 1225-ben mitra és gyűrű viselését engedélyezte a kolozsmonostori apátnak. A tatárjáráskor a templom elpusztult, majd a 13. század második felében újra felépítették. Ebből a korból csak a szentély maradt meg. A hatásköri harcok a tatárjárás után megszűntek; a püspök ugyan saját birtokaival vette körül az apátságot, de el kellett ismernie, hogy az apát csak az esztergomi érseknek illetve a pápának veti alá magát.[4]
1288 körül az apátság hiteleshelyi jogot kapott; első ismert oklevele 1308-ból való, közvetett források alapján azonban feltételezhető, hogy működését már korábban elkezdte.[* 1] Kezdetben az oklevelek kiadása alkalomszerűen történt; az apátságot 1338-tól vezető János apát volt az, aki szervezett alapokra helyezte a hiteleshely tevékenységét.[5]
1362-ben a kolozsvári polgárok közül néhányan összetűzésbe kerülve a szomszédos Szucság egyik nemesével, Chuey fia Pállal, megostromolták a kolozsmonostori apátságot, és odamenekült ellenfelüknek fejét vették. Az eset feltételezhetően az apátság zavaros ingatlanügyei miatt robbant ki; nem sokkal később pedig Ottó apát és István deák, az apátság jegyzője több oklevelet hamisítottak a kolostor birtokainak visszaszerzésére. Ottó apát eltűnt, István deákot pedig 1383-ban okirathamisítás miatt máglyahalálra ítélték, a hiteleshely működését felfüggesztették, a hamisításoknál használt pecsétet összetörték. A hiteleshely a következő évben új pecséttel újból működni kezdett, de a közbizalom nehezen állt helyre, annak ellenére, hogy Mária királynő 1384. február 14-én megerősítette az apátság bíráskodási jogát és Kolozsvártól való függetlenségét, és májusban engedélyezte számukra új közhitelű pecsétnyomó készíttetését.[6]
Antal apát (1424–1451) nagy tekintélyt szerzett a kolostornak, elkészíttette a 42 kötetet tartalmazó könyvtár és a levéltár leltárát (1427), és átszervezte a hiteleshelyet. Az apátság birtokainak védelmére illetve visszaszerzésére számos pert indított, többek között Lépes György erdélyi püspök, a pelsőci Bebek család, Csáki László erdélyi vajda, Nádasdi Salamon fia Mihály volt székely ispán ellen. Állandó vitában állt Kolozsvár városával is, egyrészt a határos területek tulajdonjoga, másrészt a kolozsvári polgárok által a monostori szőlők után fizetendő hegyvám miatt. Antal apát neve megtalálható a szentély napórájának feliratán. 1437-ben, a Budai Nagy Antal vezette felkelés során a kolostort kirabolták, jegyzőjét, Balázs deák magistert megölték. Antal apát után az apátságot többnyire az uralkodó által kinevezett gubernátorok vagy kommendátorok irányították, akiknek a jogállása azonos volt az apátokéval, de nem voltak a rend tagjai.[7]
Hunyadi Mátyás alatt Pécsváradi Péter apát 1465-ben engedély nélkül megerősítette az apátságot; az erődítményt Mátyás 1466-ban lebontatta. Feltehetőleg ebből az időből származik az a kör alaprajzú torony, amelynek az alapfalait a földvár északnyugati sarkában tártak fel. 1492-ben a templomot falfreskókkal és színes ablakokkal díszítették. 1556. április 26-án a kolozsvári országgyűlés az egyházi javak lefoglalásáról rendelkezett, ezzel a kolostor működése megszűnt. (A hiteleshely jegyzőkönyvében az utolsó bejegyzés dátuma 1556. június 30.) 1557-től az apátság levéltárát a sekrestyében őrizték,[* 2] és a kolozsvári bíró felügyelete alá helyezték. 1575-től a hiteleshely feladatait világi alapokon szervezték át, és a levéltárat a városba szállították.[8]
1579-ben Báthory István adományaként a jezsuiták birtokába került, Kolozsmonostor, Bács, Jegenye, Tiburc, Kajántó és Bogártelke falvakkal együtt. Az épületet 1596-ban villámcsapás érte, fedele leégett. Mária Krisztierna fejedelemasszony ugyan rendelkezett a helyreállításról, de a templom 1614-ben még mindig romos állapotban volt, csak 1620–1622 körül állították helyre Somkeréki Erdélyi István költségén. A birtok 1609-ben Kamuti Balázs kezére került, aki kastéllyá alakíttatta át az apátság épületét. Utóbb a birtok a fejedelmi kincstár kezelésébe került. Az 1658–1661 közötti török-tatár dúlás végleg elpusztította a templomot. Az önálló erdélyi fejedelemség megszünte után a birtok ismét a jezsuitáké lett, de mivel a rend időközben új templomot, rendházat és iskolát építtetett Kolozsváron, ennek a templomnak a jelentősége csökkent.[9]
Az 1658–1661 közötti időszakban a tatárdúlás okozott ismét súlyos károkat az épületben; ezt követően Kemény Simon özvegye, Perényi Katalin újíttatta meg. 1704-ben, a Rákóczi-szabadságharc során az épület állapota megint romlott, a templom leégett, csak a szentély maradt épen. A rend 1773-ban történt feloszlatása után 1782-től katonai raktár lett; 1787-ben magtárként használták. 1794–95-ben ugyan még megjavították a fedelét, de a következő évszázadban 1818-tól köveinek nagy részét Rudnay Sándor püspök engedélyével elhordták, és a Királyi Líceum építésénél használták fel. Az épületből csak a szentély maradt meg, amelyet 1819-ben kápolnává alakítottak át. A templom hajóját 1896-ban az Erdélyi Római Katolikus Státus építtette újjá neogótikus stílusban. 1918-ban egy villámcsapás következtében megrongálódott a tetőzet, és megcsúszott a főbejárat boltíve; a helyreállítás következtében az épületre villámhárítót szereltek. A Kós Károly által tervezett harangláb 1922-ben épült.[10]
1924. április 27-én az Erdélyi Római Katolikus Státus a templomot 25 évi használatra, 1949. május 1-jéig átengedte a görögkatolikusoknak, évi 100 lej jelképes bérleti díj fejében, a tulajdonjog fenntartásával, kizárólag istentiszteleti, illetve egyházi használatra. Miután 1948. december 1-jén a görögkatolikus egyházat megszüntették, és vagyonát a román állam vette át, 1948–1994 között román ortodox templomként működött. 1991 és 1994 között a római katolikusok is misézhettek itt, majd 1994 júliusától teljes egészében a római katolikus egyházé lett. Az 1994 után történt – állami támogatás nélkül végzett – kiemelkedően szép restaurálás Europa Nostra-díjat eredményezett. A helyreállított templomot 1997. június 20-án Jakubinyi György gyulafehérvári érsek szentelte fel Nagyboldogasszony tiszteletére.[11][12] 2014-ben a kápolna körüli támfalak megerősítésére volt szükség az omlásveszély miatt; egyúttal csatornázási és szigetelési munkákat is végeztek.[13]
Apátok listája
Ha az apáti méltóság betöltője nem volt a bencés rend tagja, akkor gubernátornak vagy kommendátornak nevezték, de a jogköre azonos volt a szerzetes apátokéval; hatalma egyaránt kiterjedt az apátság vagyonára és a rend életének kérdéseire is.[14]
Név | Tisztségviselés ideje | Megjegyzés[15] |
---|---|---|
László apát | 1220 körül | |
Lázár apát | 1290?–1307? | Neve 1313–1314-ben is előfordul, de olyan iratokban, amelyek utóbb hamisítványnak bizonyultak.[16] |
Haidenricus apát | 1308?–1315? | |
Miklós apát | 1315–1327? | 1319–1333 között pannonhalmi apát is, távolléte alatt Broda Miklós szerzetes helyettesítette.[17] |
István klerikus, kommendátor | 1327?–1332 | Méltatlan életmódja miatt XXII. János pápa eltávolította az apátságból.[18] |
Pál nándorfehérvári püspök, kommendátor | 1332–1337 | XXII. János pápa jövedelemkiegészítés címén egyesítette a kolozsmonostori apátságot a nándorfehérvári püspökséggel.[19] |
János apát | 1338–1345? | A bencés rend XII. Benedek pápa által 1336-ban végrehajtott reformja során az apátság visszakerült a rend irányítása alá.[20] |
Jordanus apát | 1346?–1350? | |
Bereck apát | 1350?–1356 | |
Czudar László apát | 1356–1360 | A régebbi irodalom szerint még 1361-ben is ő volt az apát; de a forrásnak tartott oklevél utóbb hamisítványnak bizonyult.[21] |
Ottó apát | 1361–1383 | |
László apát | 1383–1385 | |
Pál apát | 1385–1407 | |
Fridel apát | 1407–1408 | |
Albeni Henrik apát | 1407–1421 | |
[Dobó?] Balázs apát | 1421–1424 | |
Antal apát | 1424–1451 | |
Rápolti Gothárd gubernátor | 1452–1457 | |
Lukács apát | 1458–1460 | |
Gorzeres Bertalan királyi orvos, gubernátor | 1460–1461 | A konvent bitorlónak tekintette a gubernátort, aki 1461-ben a rend nyomására lemondott.[22] |
Dengelegi Pongrácz László gubernátor | 1461–1463 | |
Pécsváradi Péter apát | 1463–1481 | |
Lőrinc boroszlói kanonok, kommendátor | 1481–1482? | |
Dengelegi Pongrácz Mátyás gubernátor | 1482?–1490? | |
Polnar Péter apát | 1490–1495 | |
Polnar Gábor boszniai püspök, apát | 1495–1501 | |
Tomori Pál jószágigazgató, gubernátor | 1501–1520 | Az előző apát halála után II. Ulászló kincstári uradalomként magának tartotta meg az apátságot és a kincstár személyzetéhez tartozó jószágigazgatót rendelt az igazgatására.[23] |
Bornemisza Márton apát | 1511 körül | A tényleges hatalmat Tomori Pál gyakorolta, a szerzetesek által választott apát ebben az időszakban alárendelt szerepet játszott.[24] |
Nagyszombati Márton apát | 1518–1519 | |
Sági János apát | 1519 | |
1521–1525 | Tókus/Tomori István jószágigazgató (1521–1523); Kálnai András jószágigazgató (1523–1525) | |
Szepekth Miklós apát | 1525. november | |
Czibak Imre gubernátor | 1526. május | |
Gervan János csanádi püspök, apát | 1526–1529 | |
1529–1530 | Szapolyai János kincstári birtokként kezeltette az apátságot, az irányítással Gyerőmonostori Kemény János jószágigazgatót bízta meg.[25] | |
Czibak Imre gubernátor | 1530?–1534 | |
Sárvári/Tomori Miklós gubernátor | 1534–1539 | |
Martinuzzi Fráter György váradi püspök, gubernátor | 1539–1551 | |
Meggyesi Székely Ferenc csanádi püspök, kommendátor | 1553 | |
Kolozsvári János apát, csanádi püspök | 1554–1556 |
Leírása
A földvár délkeleti oldalán a bejáratnál baloldalt a Kós Károly tervezte harangláb, jobboldalt az 1831-ben épült klasszicista Kálvária-kápolna (hivatalos nevén Kálvária-kegykép) található. A harangláb a görögkatolikus egyház felkérésére készült, formája a regáti tornyokat idézi. Az északnyugati részen a régészeti feltárások által feltárt erődítésmaradványok, a déli részen 19. századi síremlékek helyezkednek el, köztük az 1849-ben kivégzett Tamás András honvéd alezredesé. (1893-ban az Erdélyi Római Katolikus Státus és az erdélyi püspökség az ide temetkezést megtiltotta.) A templomhoz vezető utat a Jézus szenvedéseit idéző 14 fehér kőkereszt szegélyezi, amelyet a görögkatolikus egyház állíttatott.[26]
Maga a templom a gótika korai szakaszának stílusjegyeit viseli tagolatlan falfelületeivel és egyszerű részleteivel. Az eredeti állapotban fennmaradt, a nyolcszög három oldalával záródó gótikus szentély a jelenleg látható formájában a 15. század második felében épült; az északról csatlakozó sekrestye utólagos hozzáillesztés. A támpillérek nélküli, törtkövekből épített szentély sarkait vízvetők díszítik; az éleket kváderkövek hangsúlyozzák. Homlokzatán öt magas ablak található, ezek közül a keletiek és a délkeleti a régiek, a déli oldalon levő kettő a 19. századból származik. A szentély déli oldalán egy kőszemöldök alatt 15. századi római számjegyes napóra található, amelyről újabban azt feltételezik, hogy Antal apát idején készült.[* 3] A délkeleti falon román stílusú oroszlános dombormű látható, amely az Árpád-házi királyok jogar-oroszlánjára emlékeztet; ezt az 1890-es évek közepén végzett felújításkor falazták ide. A szentély melletti dongaboltozatos sekrestyét szintén 15. századinak tartják.[27]
A négyszög alakú, neogótikus hajó kváderkövekből épült a 19. században, felhasználva az apátság régebbi épületének köveit. Ablakai a szentély ablakait másolják. Az 1895-96-ban végzett felújításkor a hajó boltozatát megemelték. A templomhajó nyugati oldalán levő főkaput a 19. században az eredeti nyomán faragták újra. (Az eredetit a kolozsvári Történelmi Múzeum őrzi.) Vimpergával ellátott oromzatát levelek és virágok díszítik; a portálé felett eklektikus Madonna-szobor áll, Bertha Mihály kolozsvári kőfaragó műve. A bejárat két oldalán egy-egy kőtáblán az épület történetének rövid összefoglalása olvasható latin nyelven.[28]
A templomban 2008 óta tizennégy bronz dombormű található, Korondi Jenő művei, melyek a keresztút stációit ábrázolják.
A templom orgonáját eredetileg a szászdályai templom számára készítette 1792-ben Samuel Joseph Maetz mester; az ottani erdélyi szász lakosság elfogyását követően 1995-ben bontották le, és az 1998-as restaurálás során helyezték a szentélybe.[29][30]
A templom a romániai műemlékek jegyzékében a CJ-II-m-A-07396 sorszámon szerepel.
Megjegyzések
- ↑ László alvajda 1288. június 8-án kelt oklevele utal erre, lásd Takács 2001.
- ↑ Gaal 1992: 55. o. szerint a levéltárat már 1557-ben Kolozsvárra szállították és a Szent Mihály-templom tornyában helyezték el, ezzel szemben Jakó 1997 és Bogdándi 2012 elsődleges források alapján részletesen leírja a levéltárhoz való hozzáférést, amiből kiderül, hogy a deákoknak ki kellett menniük az apátságba, ahol felnyitották a lepecsételt sekrestyét, és ott megkeresték a kért dokumentumot.
- ↑ A 19. században a napóra feliratát kibetűzhetetlennek tartották, Kovács András szerint ennek olvasata antoniu[s] a[nn]o m[xl?]; lásd Sas 2010: 117. o.
Jegyzetek
- ↑ Lista monumentelor istorice: Județul Cluj. Ministerul Culturii, 2015. (Hozzáférés: 2017. január 28.)
- ↑ Gaal 1992 : 55. o.; Jakó 1997 : 133. o.; Kovács 2007 : 65. o.; Asztalos 2008 : 184. o.
- ↑ Kelemen 1982 : 107. o.; Bíró 1986 : 155–157. o.; Gaal 1992 : 55. o.; Jakó 1997 : 135. o.; Sas Péter: A római katolikus egyház hatása a város építészetére. In: Kolozsvár 2001 : 198. o.; Kovács 2007 : 65–66. o.; Asztalos 2008 : 183. o.
- ↑ Kelemen 1982 : 107. o.; Gaal 1992 : 55. o.; MKatLex 1993 ; Jakó 1997 : 136. o.; Sas Péter: A római katolikus egyház hatása a város építészetére. In: Kolozsvár 2001 : 198. o.; Kovács 2007 : 65–66. o.; Asztalos 2008 : 183. o.
- ↑ Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 316. o.; Asztalos 2008 : 183–184. o.; Bogdándi 2012 : 14. o.
- ↑ MKatLex 1993 ; Jakó 1997 : 150–153. o.; Kovács 2007 : 68. o.
- ↑ MKatLex 1993 ; Jakó 1997 : 161–165. és 168. o.; Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 317. o.; Kovács 2007 : 70. o.; Sas 2010 : 41. o.
- ↑ Jakó 1997 : 173. és 199. o.; Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 319. o.; Takács 2001 ; Kovács 2007 : 70. o.; Asztalos 2008 : 183. o.; Bogdándi 2012 : 29–33. és 158. o.
- ↑ Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 320–321. o.; Kovács 2007 : 73–74. o.; Asztalos 2008 : 184–185. o.
- ↑ Kelemen 1982 : 107–108. o.; Gaal 1992 : 55. o.; Csetri Elek: Kolozsvár népessége a középkortól a jelenkorig. In: Kolozsvár 2001 : 6. o.; Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 327. és 341. o.; Sas Péter: A római katolikus egyház hatása a város építészetére. In: Kolozsvár 2001 : 203. o.; Kovács 2007 : 76–77. o.; Asztalos 2008 : 185. o.; Sas 2010 : 81–88. o.
- ↑ Gaal György: Kolozsvár kétezer esztendeje dátumokban. In: Kolozsvár 2001 : 349. és 367-368. o.; Kovács 2007 : 76. o.; Asztalos 2008 : 187. o.; Sas 2010 : 107., 244. és 253. o.
- ↑ A hét plébániája: Kolozsmonostor. www.mariaradio.ro. Mária Rádió (2014. december 12.) (Hozzáférés: 2015. február 23.) arch
- ↑ Felújítás alatt a kolozsvári Kálvária kápolna. www.maszol.ro. Új Magyar Szó online (2014. szeptember 9.) (Hozzáférés: 2015. február 23.) arch
- ↑ Jakó 1997 : 168. o.
- ↑ MKatLex 1993 ; Jakó 1997 : 205–206. o.
- ↑ Jakó 1997 : 138. o.
- ↑ Sas 2010 : 30. o.
- ↑ Sas 2010 : 31. o.
- ↑ Jakó 1997 : 142. o.
- ↑ Jakó 1997 : 146. o.
- ↑ Jakó 1997 : 150. o.
- ↑ Jakó 1997 : 171. o.
- ↑ Jakó 1997 : 181–182. o.
- ↑ Jakó 1997 : 180. o.
- ↑ Jakó 1997 : 191. o.
- ↑ Gaal 1992 : 55. o.; Kovács 2007 : 77. o., Sas 2010 : 110–115. o.
- ↑ Kelemen 1982 : 108. o.; Gaal 1992 : 55. o.; Kovács 2007 : 77–80. o.; Asztalos 2008 : 189. o.; Sas 2010 : 116–117. o.; P.Kovács 2010
- ↑ Kelemen 1982 : 108. o.; Kovács 2007 : 77–78. o.; Asztalos 2008 : 188–189. o.; Sas 2010 : 116. és 119–120. o.; P. Kovács 2010
- ↑ Németh István: Egy orgonaavató margójára. Szabadság, (1998. június 19.) arch Hozzáférés: 2011. december 17.
- ↑ Sas 2010 : 128. o.
Források
- ↑ Asztalos 2008: Asztalos Lajos: Kolozsvár épített kincsei. Kolozsvár: Stúdium. 2008. ISBN 978-973-643-159-3
- ↑ Bíró 1986: Bíró Vencel: Ősi magyar emlék Kolozsmonostoron. In Ódon Erdély: Művelődéstörténeti tanulmányok. Budapest: Magvető. 1986. 151–163. o.
- ↑ Bogdándi 2012: Bogdándi Zsolt: A kolozsmonostori konvent a fejedelemség korában. Kolozsvár: Erdélyi Múzeum-Egyesület. 2012. = Erdélyi Tudományos Füzetek, 274. ISBN 978-606-8178-46-2
- ↑ Gaal 1992: Gaal György: Kalauz a régi és az új Kolozsvárhoz. Kolozsvár: Korunk. 1992.
- ↑ Jakó 1997: A kolozsmonostori apátság és hiteleshely a szekularizációig. In Jakó Zsigmond: Társadalom, egyház, művelődés: Tanulmányok Erdély történelméhez. Budapest: Magyar Egyháztörténeti Enciklopédia Munkaközösség. 1997. 133–240. o. = METEM Könyvek, 18. ISBN 963-8472-24-3
- ↑ Kelemen 1982: Kolozsvár építészeti és művészeti emlékei a XIX. század közepéig. In Kelemen Lajos: Művészettörténeti tanulmányok II. kötet. Bukarest: Kriterion. 1982.
- ↑ Kolozsvár 2001: Kolozsvár 1000 éve: A 2000. október 13–14-én rendezett konferencia előadásai. Szerk. Dáné Tibor Kálmán et. al. Kolozsvár: Erdélyi Múzeum-Egyesület; (hely nélkül): Magyar Közművelődési Egyesület. 2001. ISBN 9738231140
- ↑ Kovács 2007: Kovács András: Épületek emlékezete: Nevezetes épületek Erdélyben. [Budapest]: L'Harmattan. 2007. ISBN 978-963-236-008-9
- ↑ MKatLex 1993: Kolozsmonostori apátság. In Magyar katolikus lexikon. Főszerk. Diós István. Budapest: Szent István Társulat. 1993.
- ↑ Műemlékjegyzék: Lista monumentelor istorice: Județul Cluj. Ministerul Culturii, 2015. (Hozzáférés: 2017. január 28.)
- ↑ P. Kovács 2010: P. Kovács Klára: Kolozsmonostori római katolikus Nagyboldogasszony (Kálvária)-templom, Kolozsvár. Romániai magyar lexikon. adatbank.ro (2010. szeptember 6.) (Hozzáférés: 2015. február 23.)
- ↑ Sas 2010: Sas Péter: A kolozsmonostori bencés apátsági, majd Nagyboldogasszony-templom. Kolozsvár: Verbum. 2010. ISBN 978-606-8059-34-1
- ↑ Takács 2001: Takács Imre: A kolozsmonostori konvent pecsétnyomója 1575-ből. Korunk, (2001. július)
További információk
- Honlap
- Esterházy János: A kolozsmonostori apátság és egykori maradványainak a leírása. In: Archaeologiai Közlemények. VII. 1868. 91–109.
- Csomor Lajos: A kolozsmonostori bencés apátság és birtokai 1556-ig. Kolozsvár. 1912
- Sipos Gábor: A kolozsmonostori konvent hiteleshelyi működése. Művelődéstörténeti Tanulmányok. Bukarest. 1979. 33-36
- Petre Iambor - Ștefan Matei: Noi cercetări arheologice la complexul medieval timpuriu de la Cluj-Mănăștur. In: Acta Musei Napocensis. XX/1983. 131-146.
- Jakó Zsigmond: A kolozsmonostori apátság hamis oklevelei. In: Levéltári Közlemények. LV (1984). 130–131.
- Jakó Zsigmond: Egy középkori kolostor társadalomrajza. A kolozsmonostori apátság történetéből. In: Korunk. 1990. január. 3. folyam. 1. évf. 1. sz. 117-126.
- Jakó Zsigmond: A kolozsmonostori konvent jegyzőkönyvei (1289–1556) I–II. (I. kötet: 1289–1484, II. kötet: 1485–1556.) Magyar Országos Levéltár kiadványai II.: Forráskiadványok 17. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1990
- Ricci József: A hajdani kolozsmonostori apátság. In: Kalotaszeg. 1992. 3 évf.
- Makay Dorottya: A kolozsmonostori kálvária-templom helyreállítása. In: Műemlékvédelem 41. évf. (1997). 3.
- Szabó Noémi Gyöngyvér: A kolozsmonostori bencés apátság gazdálkodása a késő középkorban PDF. Debreceni Egyetem. 2012 [doktori értekezés]
Kolozsvár-portál
Középkorportál
Erdély-portál