Partitúra
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/76/K522_multitonality.png/380px-K522_multitonality.png)
![Hallgat](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/Loudspeaker.svg/13px-Loudspeaker.svg.png)
A partitúra (szétosztás, felosztás) olasz zenei szakszó, eredete a latin partitus (felosztott) melléknévi igenév. Énekkari, zenekari és kamaraművek valamennyi szólamát magában foglaló kottája, amelyből a karmester vezényli a művet, a zeneértő pedig olvashatja azt. Vezérkönyvnek is nevezik.
A partitúrában a szólamok egymás alatt, vízszintes irányban haladnak, és a hangszercsaládok a hangfekvés szerint elkülönülnek egymástól (például a vonós hangszereknél: I. hegedű, II. hegedű, brácsa, cselló, nagybőgő), figyelembe véve az idő- és térbeli beosztást. Az ütembeosztást a sorok elején számokkal, a nagyobb egységeket gyakorlati okokból betűkkel is megjelölik.
Az általános partitúraírási gyakorlat szerint a hangszercsoportok szólamainak sorrendje a következő: fafúvósok, rézfúvósok, ütők, pengetősök, billentyűsök, vonósok, orgona. Az énekszólam a vonósok fölött van.
A partitúra minden korban igazodott a stíluskorszakok változásához, Joseph Haydn idejében például a legfelső sorokban a katonai hangszerek voltak, és ezeket követte a többi hangszercsoport.
Források
- Darvas Gábor. Zenei zseblexikon. Budapest: Zeneműkiadó (1978). ISBN 963-330-415-6
További információk
- Partitúra [Tiltott forrás?]
- Partitúra szócikk. In Tótfalusi István: Magyar etimológiai nagyszótár. Budapest: Arcanum Adatbázis. [2001]. = Arcanum DVD Könyvtár, 2. ISBN 9639374121
- Mozart: A Musical Joke K522 - YouTube
Zeneportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap