Eivind Reiten
Eivind Reiten | |||
---|---|---|---|
![]() Eivind Reiten på Sentralbanksjefens årstale 2018. | |||
Født | 2. apr. 1953[1][2]![]() Otrøya[1] | ||
Beskjeftigelse | Politiker, samfunnsøkonom, forretningsdrivende ![]() | ||
Utdannet ved | Universitetet i Oslo | ||
Parti | Senterpartiet | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Medlem av | Norges Tekniske Vitenskapsakademi | ||
Konsernsjef i Norsk Hydro | |||
2001–30. mars 2009 | |||
Forgjenger | Egil Myklebust | ||
Etterfølger | Svein Richard Brandtzæg | ||
Norges olje- og energiminister | |||
16. oktober 1989–3. november 1990 | |||
Regjering | Syse | ||
Forgjenger | Arne Øien | ||
Etterfølger | Finn Kristensen | ||
Norges fiskeriminister | |||
4. oktober 1985–9. mai 1986 | |||
Regjering | Willoch | ||
Forgjenger | Thor Listau | ||
Etterfølger | Bjarne Mørk-Eidem | ||
Eivind Reiten på Commons |
Eivind Kristofer Reiten (født 1953) er en norsk næringslivsleder og tidligere politiker (Sp). Han var statssekretær, fiskeriminister og olje- og energiminister i Willoch- og Syse-regjeringene, senere konsernsjef i Norsk Hydro og styreleder i en rekke større selskaper.
Liv og virke
Reiten vokste opp i en småbruker- og fiskerfamilie på Otrøya utenfor Molde. Hans far, Kristofer Reiten, var ordfører i daværende Aukra kommune, senere Midsund.
Han er utdannet sosialøkonom fra Universitetet i Oslo.
Han har hatt en rekke politiske verv og var blant annet statssekretær og fiskeriminister for Senterpartiet på midten av 1980-tallet. Han arbeidet deretter en periode i Hydro før han returnerte til politikken som olje- og energiminister i årene 1989–1990. Reiten blir særlig knyttet til energiloven av 1990, som liberaliserte det norske kraftmarkedet, og til de omfattende omstillingene i de statlige virksomhetene Posten Norge og Telenor, hvor Reiten var styreleder.[3]
Han returnerte til Hydro i 1991, hvor han arbeidet i aluminiumsdivisjonen. Reiten ble generaldirektør i Norsk Hydro i 2001. Som generaldirektør i Hydro delte han selskapet i tre. Det som tidligere var gjødseldivisjonen ble til det selvstendige selskapet Yara, den tidligere olje- og gassdivisjonen fusjonerte med Statoil, mens hovedvirksomheten i Hydro er aluminiumsproduksjon. Reiten fratrådte stillingen som generaldirektør 30. mars 2009 og ble etterfulgt av Svein Richard Brandtzæg. Samtidig tiltrådte han som styreleder i industriselskapet Norske Skog.
Aksjonærene i Hydro fikk god avkastning på pengene under Reitens ledelse og han var en populær leder om enn kritisert for sin høye lønn.[trenger referanse]
Reiten var fra 1. til 4. oktober 2007 styreleder for oljeselskapet Statoil. Han gikk av etter mistanker om at Saga Petroleum, som ble fusjonert inn i Hydro i 1999, hadde vært involvert i korrupsjon i Libya på begynnelsen av tiåret.[trenger referanse] Hydro hadde ikke rapportert om denne hendelsen under fusjonsforhandlingene med Statoil, som umiddelbart satte igang undersøkelser da det fikk rede på forholdet.[trenger referanse]
Reiten er gift og har to barn.
Referanser
- ^ a b Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
- ^ Store norske leksikon, oppført som Eivind Kristofer Reiten, Store norske leksikon-ID Eivind_Kristofer_Reiten[Hentet fra Wikidata]
- ^ «Eivind Reiten». Norsk biografisk leksikon.
Eksterne lenker
- (no) Eivind Reiten hos Stortinget
- «(no) Eivind Reiten» i Norsk biografisk leksikon.
Wikiquote: Eivind Reiten – sitater
- v
- d
- r
- Bjartmar Gjerde (1978–1980)
- Arvid Johanson (1980–1981)
- Vidkunn Hveding (1981–1983)
- Kåre Kristiansen (1983–1986)
- Arne Øien (1986–1989)
- Eivind Reiten (1989–1990)
- Finn Kristensen (1990–1993)
- Jens Stoltenberg (1993–1996)
- Grete Faremo (1996)
- Ranveig Frøiland (1996–1997)
- Marit Arnstad (1997–2000)
- Anne Enger Lahnstein (1999)
- Olav Akselsen (2000–2001)
- Einar Steensnæs (2001–2004)
- Thorhild Widvey (2004–2005)
- Odd Roger Enoksen (2005–2007)
- Åslaug Haga (2007–2008)
- Terje Riis-Johansen (2008–2011)
- Ola Borten Moe (2011–2013)
- Tord Lien (2013–2016)
- Terje Søviknes (2016–2018)
- Kjell-Børge Freiberg (2018–2019)
- Sylvi Listhaug (2019—2020)
- Tina Bru (2020–2021)
- Marte Mjøs Persen (2021–2022)
- Terje Aasland (2022–)