IOGT i Norge
IOGT i Norge | |||
---|---|---|---|
![]() Barnelosje ved forsamlingshuset Breidablikk en gang før 1915 | |||
Org.form | Forening/lag/innretning | ||
Org.nummer | 966804130 | ||
Stiftet | 14. juni 1878[1] | ||
Land | Norge | ||
Hovedkontor | Oslo | ||
Medlemmer | 3 000[2] | ||
Nettsted | www.iogt.no | ||
IOGT i Norge (i Norge vanligvis bare omtalt som IOGT) er en norsk organisasjon som arbeider med rusforebygging. Organisasjonen driver politisk påvirkningsarbeid, forebyggende tiltak og sosialt arbeid rettet mot rusmiddelavhengige og mot barn og unge. IOGT i Norge jobber for gjøre det lett å ta rusfrie valg og vil bidra til et trygt og inkluderende samfunn. IOGT i Norge er internasjonalt tilknyttet Movendi International (tidligere kjent som International Organisation of Good Templars).
IOGT er i dag aktiv i alle deler av landet.
IOGT utgir bladet Aksent fem ganger i året.
Historikk
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c1/Ved_Breidablikk_-_barnelosje_%28f%C3%B8r_1915%29_%2813351450303%29.jpg/250px-Ved_Breidablikk_-_barnelosje_%28f%C3%B8r_1915%29_%2813351450303%29.jpg)
Før 1870-årene var godtemplarordenen lite kjent i Norge. Noen få sjøfolk og andre nordmenn i utlandet var blitt opptatt i den, og litt kunnskap om bevegelsen trengte etter hvert inn gjennom engelske og amerikanske aviser og avholdstidskrifter. En som gjennom dette fattet interesse for ordenen var danskfødte Laurits Balle. Balle flyttet i 1860 til Stavanger. Han var en venn av Asbjørn Kloster, og sammen snakket de om godtemplarlosjene. Ved én anledning skal Balle ha spurt Kloster om ikke dette var noe for Norge, noe Kloster mente det kunne være, men det måtte bli Balle og andres sak.[3]
Den første godtemplarlosjen i Norge ble stiftet i Porsgrunn 8. mars 1877 av Carl Reynolds, en svenskfødt skipper fra Porsgrunn som gjennom sitt engasjement i kristne miljøer begynte å fatte interesse for alkoholproblematikk. På en reise til Hull kom han i kontakt med godtemplarer og ble opptatt i en losje i Hull. Da han dro tilbake til Norge, hadde han fått med seg en formell fullmakt til å stifte losjer i sitt eget hjemland. Tilbake i Porsgrunn begynte han å arbeide for sin nye hjertesak, og spørsmålet om å opprette losje ble tatt opp på et styremøte i totalavholdsforeningen på stedet. Laurits Balle, som hadde flyttet til Porsgrunn og blitt formann i totalavholdsforeningen, var blant dem som lovet å støtte tiltaket, og losjen Første norske ble stiftet 8. mars 1877 med Reynolds som losjens første øversttemplar.
Den andre losjen – Ora et Labora – ble stiftet i Stavanger i juni 1877 av metodistpresten Ole Olsen. Flere av Klosters tidligere medarbeidere gikk inn iden. I august samme år ble losjen Folkets Vel stiftet i Bergen, og allerede samme år ble enda en losje stiftet i Bergen – losje Standhaftighed. Det ble også stiftet losjer i Brevik (Fremtids Haab) og i Larvik (Betlehems Stjerne). Flere andre losjer ble også opprettet, men disse ble nedlagt raskt.
Godtemplarordenen kom til Kristiania i 1878, da 12 mennesker under ledelse av lærer Ole Gundersen Tolnæs var samlet 26. april og ble enige om å stifte en losje ved navn Fremad, senere endret til Jacob Molay.
I 1878 ble det også opprettet en egen storlosje for Norge. Det skjedde etter et møte i Porsgrunn 14. – 15. juni, der representanter fra 11 losjer var til stede. Her ble også de første tillitsmenn på riksbasis valgt og det ble nedsatt forskjellige komiteer og besluttet vedtak om å holde årlige storlosjemøter. Som norsk betegnelse for ordenen, ble valgt UOGT, hvor U sto for «uafhængig». Laurits Balle ble valgt til «Høi Værdig Stor Templar» for Norges Storloge, et verv han hadde fra 1878 til 1879 og 1882-85. Fra juli 1878 redigerte han dessuten ordenens organ, Den Norske Good Templar.
I årene etter oppstarten var medlemsveksten stor og i 1918 nådde medlemstallet en topp på rundt 100 000 medlemmer.[4]
I 1909 ble Norges Godtemplar Ungdomsforbund (NGU) stiftet som ungdomsavdelingen til IOGT i Norge. NGU ble etter hvert en selvstendig organisasjon, og slo seg i 1992 sammen med Det Norske Totalavholdsselskaps Ungdomsforbund (DNTU) og ble til Juvente. IOGT-junior ble startet slik at IOGT også kunne drive barnearbeid. IOGTs juniorforbund ble i 2009 slått sammen med Det Norske Totalavholdsselskaps Barneforbund (DNTB), og junior- og barneorganisasjonen JUBA ble stiftet.
Prosjekter
IOGT i Norge driver flere prosjekter:
Sterk&Klar
Sterk&Klar er et program som har som mål å støtte og hjelpe foreldre som ønsker å være gode rollemodeller for sine barn.
Sammen
Sammen er et prosjekt IOGT driver i samarbeid med andre organisasjoner. Med prosjektet Sammen drives det aktivitetssentre for mennesker med store rusproblemer, og disse sentrene er åpne for alle. Noen steder går disse sentrene under navnene «Sammen om Nøden» og «SoN-sentra».
Familieklubber
Familieklubber er et tilbud til familier med rusrelaterte problemer, med hovedfokus på alkohol. Grupper samles for å lindre problemer med alkohol og andre rusmidler, og det er både mennesker med egne problemer og de som har noen nære som har rusproblemer som samles.
Hvit jul
Hvit jul er et prosjekt som går ut på at man kan skrive under på en uformell kontrakt om at man ikke skal drikke alkohol i samvær med barn julehelgen. Hvit jul drives i samarbeid med Juvente og Juba.
Referanser
- ^ Enhetsregisteret[Hentet fra Wikidata]
- ^ https://www.iogt.no/om-oss/organisasjonen.
- ^ Fuglum, Per (1972). Kampen om alkoholen i Norge 1816-1904 (norsk). Universitetsforlaget. s. 281. ISBN 82-00-08831-6.
- ^ «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. oktober 2009. Besøkt 19. desember 2009. Besøkt 19. desember 2009
Eksterne lenker
- IOGT i Norges offisielle hjemmeside
- Juventes hjemmesider
- Junior- og barneorganisasjonen Juba
- Privat arkiv til flere IOGT losjer fra Trøndelag finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket Dorabiblioteket
- Rektor Jensens stipendiefond for IOGT, Trondheim. Privat arkivet finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket Dorabiblioteket
Prosjekter
- Hjemmeside for prosjektet «Familiklubber» Arkivert 5. januar 2010 hos Wayback Machine.
- Hjemmeside for prosjektet «Hvit jul» Arkivert 25. januar 2010 hos Wayback Machine.